Valdemārs Šēnfelds 
Vidzemes artilērijas pulka vēsture

«Vidzemes artilērijas pulka vēsture»: Armijas spiestuve ; 1938
Аннотация

Pulkvedis Valdemārs Šēnfelds
Vidzemes artilērijas pulka vēsture
«Tauta, kas neprot cienīt savus varoņus un varoņu slavu daudzināt, nav varoņu darbu cienīga un ir nolemta neglābjami bojā ejai. Tikai šai zemē, mūsu pašu izcīnītā un atjaunotā latviskā Latvijā — mūsu mīļajā un dārgajā tēvzemē — mēs spēsim dzīvot tā, kā uz to tiecas mūsu sirds un gars. Tikai te var piepildīties tie sapņi, ko kopš gadu simtiem lolojuši mūsu tēvi un tēvu tēvi. Ja tagad mums ir bijis lemts tos piepildīt, tad mums un arī visiem tiem, kas nāks pēc mums, ir svēti apzināms uzdevums un pienākums glabāt un sargāt ar visu sava gara un roku spēku to, kas mums ir svētākais un dārgākais — mūsu tēvzemes neatkarību un tautas brīvību.» ģenerālis J. Balodis
Vidzemes artilērijas pulka izdevums.
Armijas spiestuve  Muitas ielā Nr. 1. Rīgā, 1938. g.
Noskanējis grāmatu un  failu izveidojis Imants Ločmelis imantslochmelis@inbox.lv

Vidzemes artilērijas pulka vēsture

Latvijas bruņoto spēku Augstākais Vadonis Valsts un Ministru Prezidents Kārlis Ulmanis

Virspavēlnieks atbrīvošanas ciņās Kara ministrs ģen. Jānis Balodis.

Armijas komandieris ģenerālis Krišjānis B e r ķ i s.
Vidzemes divīzijas komandieris no 14. IV 34. g. līdz 15. XI 34. g.

Priekšvārds.

Gadi pēc gadiem zūd nebūtībā, un brīvības cīņu dalībnieku atmiņās pamazām izgaist šo cīņu — tautas varonības spilgtākā uzliesmojuma — sakarība un patiesā norise.
Bet to nedrīkst aizmirst.
15. maijā apvienotās tautas atmiņā mūžīgi jādzīvo šī laikmeta varoņu sejām,-varoņu gaitas ir jāzina nākošām paaudzēm, un jāzina tādas, kādas tās patiesībā ir bijušas, lai arī nākošās paaudzes aug nesalaužami stipras un ne mazāk varonīgas.
«Tauta, kas neprot cienīt savus varoņus un varoņu slavu daudzināt,» ir teicis Armijas virspavēlnieks atbrīvošanas cīņu laikā kara ministrs ģenerālis J. Balodis, «nav varoņu darbu cienīga un ir nolemta neglābjami bojā ejai. Tikai šai zemē, mūsu pašu izcīnītā un atjaunotā latviskā Latvijā — mūsu mīļajā un dārgajā tēvzemē — mēs spēsim dzīvot tā, kā uz to tiecas mūsu sirds un gars. Tikai te var piepildīties tie sapņi, ko kopš gadu simtiem lolojuši mūsu tēvi un tēvu tēvi. Ja tagad mums ir bijis lemts tos piepildīt, tad mums un arī visiem tiem, kas nāks pēc mums, ir svēti apzināms uzdevums un pienākums glabāt un sargāt ar visu sava gara un roku spēku to, kas mums ir svētākais un dārgākais — mūsu tēvzemes neatkarību un tautas brīvību.»
Tādēļ arī Vidzemes artilērijas pulks ir izdevis savu gaitu aprakstu, lai tie darbi, kādus liktenis bija lēmis veikt pulka karavīriem — mūsu nācionālās armijas pirmajiem artileristiem
— dārgās tēvzemes atbrīvošanā, runātu arī uz nākošām artile-ristu paaudzēm.
Nododot šo darbu atklātībai, turu par savu patīkamu pienākumu lūgt Armijas komandieri gen. K. Berķi un Armijas štāba priekšnieku ģen. M. H a r t m a n i par vērtīgajiem norādījumiem vēstures izdošanā, pulka pirmo veidotāju un komandieri, tagadējo Artilērijas inspektoru ģen. A. Dannebergu par neatlaidību un pūlēm vēstures datu un līdzekļu vākšanā, Kultūras fondu un pulka goda šefus — Vidzemes apgabala lauku un pilsētu pašvaldības — par līdzekļu ziedošanu vēstures izdošanai, pieņemt manu sirsnīgu pateicību, ko izsaku arī visiem tiem pulka virsniekiem, kas strādājuši pie vēstures materiālu kārtošanas.
Pulkvedis Valdemārs Šēnfelds.
Latvijas galvas pilsētā Rīgā, 1938. g.

Ģenerālis M. Hartmanis, Armijas štāba priekšnieks.

Ievads.

1914. gada rudenī Eiropā sākās pasaules karš, kas sāpīgi skāra arī mūsu tautu.
Kara sākumā krievu karaspēka iebrukumu Austrumprūsijā vāci likvidēja, tā pašķirot ceļu savam uzvaras gājienam uz austrumiem. 1915. gada pavasarī vāci ieņēma Liepāju un tā paša gada rudenī visu Kurzemi.
Latvju tautai sākās grūtie bēgļu laiki. Baumu iebaidīti par vācu karaspēka necilvēcīgo rīcību, daudzi iedzīvotāji bēga uz Vidzemi un laba daļa uz Krieviju. Bēgļu liktenis svešumā bija neizsakāmi grūts — lielais vairums bija atstājis savu dzimto zemi vislielākā steigā un gandrīz bez jebkādiem līdzekļiem.
1915. gadā Rīgas frontē dibināja latvju strēlnieku bataljonus. Savas dzimtās zemes aizstāvēšanai bataljonos pieteicās ļoti daudzi mūsu tautas dēli. Drīz vien varēja saformēt 8 kaujas un vienu rezerves bataljonu. Bataljonus vēlāk pārveidoja deviņos pulkos.
Tauta ar lielu sajūsmu izvadīja savus strēlniekus kara gai-tās, kur tie parādīja lielu varonību, gribēdami tautai izcīnīt viņu kaujas karogos rakstīto saulaino rītu.
1917. gada martā Krievijā izcēlās revolūcija un monarchiju gāza. Krievu armija ātri demorālizējās. Tas pats notika ari ar latvju strēlnieku pulkiem. Daļa strēlnieku, sarūgtināta par krievu armijas augstākās vadības izturēšanos un rīcību, padevās lielinieku aģitācijai un sāka brāļoties ar vāciem, nolūkā panākt drīzāku kara izbeigšanu.
Viņu cerības tomēr nepiepildījās. Vācu karaspēks septembrī Rīgas frontē pārgāja uzbrukumā un ieņēma Rīgu un Vidzemi līdz Inčukalna, Mālpils līnijai. Līdz ar to Vidzemē iesākās īstas posta dienas. Dezorganizētais krievu karaspēks, atkāpdamies, laupīja un postīja, ko vien varēja.
Oktobri Krievijā valsts varu sagrāba lielinieki.
1918. gada februārī sākās jauns vācu uzbrukums. Nesastapdami nekādu galīgi dezorganizētās krievu armijas pretestību, vāci ieņēma visu Vidzemi, Latgali un Igauniju.
šl paša gada martā Vācija un Padomju Krievija noslēdza Brestļitovskā mieru, saskaņā ar kuru Kurzeme un Rīga palika Vācijai, Vidzemes likteni atstāja atklātu, bet Latgale palika Krievijai.
Kaut arī pēc vācu okupācijas varas nostiprināšanās zemē iestājās miers un kārtība, tomēr šis miers un kārtība mūsu tautai bija stipri jūtami: zemnieki bija apkrauti smagām nodevām, katru nācionālu domu bez žēlastības apspieda. Skaidri bija manāms vācu nolūks — pārvērst mūsu tēvu tēvu zemi vācu kolonijā. Vietējie muižnieki bija vācu okupācijas varas galvenie padomnieki un visiem līdzekļiem centās panākt iekaroto zemju pievienošanu Vācijai, viltojot pat tautas gribu.
Viss tas tautā izsauca dziļu sašutumu. Arvien vairāk nobrieda doma, ka tautu no bojā ejas var glābt vienīgi .brīva un neatkarīga valsts.
1918. gada rudenī, pēc neveiksmēm rietumu frontē, Vācijā izcēlās revolūcija un tā paša gada 11. novembrī tā bija spiesta slēgt ar Sabiedrotiem pamieru. Līdz ar to atcēla Brestļitovskas miera līgumu. Vācu okupācijas varas režīms pie mums atslāba un iedzīvotāji guva lielāku brīvību.
17. novembrī Rīgā latvju polītisko partiju priekšstāvji nodibināja Tautas padomi un 1918. gada 18. novembrī Tautas padome svinīgā aktā Nacionālā teātrī proklamēja Latvijas valsts neatkarību un pagaidu valdības nodibināšanos ar Kārli Ulmani kā pirmo ministru prezidentu.
Valsts bija proklāmēta, bet zemē vēl valdīja vācu okupācijas vara. Militārais un politiskais stāvoklis prasīja stipras armijas radīšanu visdrīzākā laikā, bet to drīkstēja radīt tikai ar vācu okupācijas varas atļauju. 7. decembrī Pagaidu valdībai izdevās noslēgt līgumu ar okupācijas varu par Latvijas bruņoto spēku veidošanu, bet tikko šos spēkus sāka veidot — sākās lielinieku iebrukums.
Saskaņā ar 1918. g. 11. novembra pamiera noteikumiem, vācu okupācijas armijai bija jāpaliek ieņemtos apgabalos līdz tam laikam, kamēr mēs paši izveidosim savu armiju, bet vācu armija bija jau tik tālu dezorganizējusies, ka vairs nevēlējās un arī nebija spējīga apturēt lielinieku iebrukumu. Lielinieki, iebrukdami Latvijā no austrumiem gar Daugavu un no ziemeļiem caur Valku, 1919. g. 3. janvārī ienāca Rīgā. Pagaidu valdība pārcēlās uz Jelgavu, un līdzi viņai aizgāja neliels pulciņš latvju patriotu — karavīru.
Nākošās nedēļās lielinieki ieņēma gandrīz visu Kurzemi un valdība bija spiesta pārcelties uz Liepāju.
Latvijas stāvoklis bija ļoti grūts. Gandrīz visa zeme smaka zem lielinieku jūga. Sākās trūkums un bads, sevišķi pilsētās.
Tāds pat liktenis ķēra arī Igauniju, kuras lielākā daļa krita lielinieku rokās. Atlikušajā daļā igauņi enerģiski ķērās pie sava karaspēka organizēšanas, ar noorganizētām vienībām pārgāja uzbrukumā, un jau 1919. g. janvāra beigās atbrīvoja no lieliniekiem visu savu zemi, kā arī dažus Ziemeļlatvijas pagastus. Līdz ar to sākās latvju karaspēka veidošana Igaunijā un ar šī karaspēka uzvarām — Ziemeļlatvijas atbrīvošana.
Pēc Rīgas atbrīvošanas pulkv. J. Zemitāna vadītā Ziemeļlatvijas brigāde saplūda kopā ar pulkv. Baloža brigādi un sajūsmā un lielā vienprātībā atbrīvoja zemi no visiem ienaidniekiem.

I dala. Ziemeļlatvijas atbrīvošanas cīņas.

I
l

I. Vispārējais militārais stāvoklis Ziemeļlatvijā 1918. g. beigās un 1919. g. sākumā.

Pēc Vācijas revolūcijas, Krievijas Padomju valdība 1918. g. 13. novembrī atteicās no Brestļitovskas miera līguma pildīšanas un pavēlēja savam karaspēkam virzīties pakaļ atejošiem vācu pulkiem.
Uzbrukumam Latvijai galvenā kārtā bija domāti bijušie latvju strēlnieku pulki. Ilgās cīņās tie bija stipri cietuši un durkļu skaits pulkos nepārsniedza 1.000, bet dažos pat 800 un vēl mazāk, tomēr tie bija cīņās labi norūdīti un ar labiem kaujas piedzīvojumiem. Tāpēc tie bija lieliniekiem nopietns spēks.
Visi deviņi strēlnieku pulki bija apvienoti latvju strēlnieku divīzijā, kuru komandēja pulkv. J. Vācietis. Divīzija dalījās 3 brigādēs.
šiem prāviem lielinieku spēkiem pirmā laikā varēja nostāties pretī tikai jaunās Igaunijas nelielie spēki, jo vācu okupācijas armijas pulki gandrīz bez kaujām atgāja Vācijas virzienā.
Ar vācu armijas karavīru patvaļīgu aizbraukšanu uz Vāciju, Narvas fronte ar katru dienu palika šķidrāka, sevišķi iecirknī no Sireņecas (pie Peipus ez.) līdz Narvai. šo apstākli izmantoja lielinieki un 28. nov. iesāka uzbrukumu Narvai. Pēc dažām dienām sākās lielinieku uzbrukums arī no Pliskavas puses caur Pečoriem uz Tērbatu un caur Valku uz Vilandi un Pērnavu. Vilandes un Pēmavas virzienus aizstāvēja igauņu 2. divīzija.
Pēc nopietnām cīņām igauņu 1. divīzijas pulki pārrāva lielinieku fronti un 1919. g. 9. janvārī ieņēma Tapšu, 12. janvārī Rakveri. Tanī pašā laikā arī igauņu 2. divīzijas daļas virzījās uz priekšu un 8. janvārī ieņēma Moisakūlu un Torvu, 9. janvārī
— Rūjienu, bet 14. janvārī — Tērbatu.
Igauņu dienvidfrontē janvāra otrā pusē cīņas norisinājās ar mainīgām sekmēm. Lai gan igauņu daļas še pastiprināja Somijas brīvprātīgo bataljons «Ziemeļu dēli», arī ienaidnieks bija palielinājis savus spēkus ar 2. un 10. divīzijas pulkiem,
kā arī ar latvju 2. un 3. strēlnieku brigādes pulkiem. Tomēr janvāra beigās igauņi ņēma virsroku un, pārejot uzbrukumā,
1. februārī ieņēma Valku un Veravu un 4. februārī — Pečorus.

Ziemeļlatvijas armijas virspavēlnieks pulkvedis Jorģis Z e m i t ā n s.
Vidzemes divīzijas komandieris no 12. VII 19. g. līdz 13. X 19. g.
Ar Valkas, Veravas un Pečoru ieņemšanu igauņi dabūja savās rokās Valkas-Pečoru dzelzceļu, kas tiem lielā mērā atviegloja galīgi iztīrīt Dienvidigauniju no lielinieku spēkiem.
Nākošās dienās igauņi turpināja uzbrukumu, nolūkā sasniegt Ainažu, Sedas upes, Strenču st., Apes st., Izborska
līniju, bet tas viņiem izdevās tikai pa daļai, jo ienaidnieks, dabūjis pastiprinājumus, vairākās vietās pats pārgāja pretuzbrukumos.
Tā kā igauņu samērā maziem spēkiem nebija iespējams ieņemt nepārtrauktu fronti, tad visu februāri te norisinājās manevrēšanas karš ar mainīgām sekmēm. Somu brīvprātīgie 2. februārī ieņēma Alūksni, bet bija spiesti to atkal atstāt. Ari igauņu mēģinājums februārī ieņemt Valmieru neizdevās.
Februāra otrā pusē jau bija atbrīvota arī neliela 'Ziemeļlatvijas daļa.

II. Pirmo Ziemeļlatvijas karaspēka vienību veidošana.

Latvijas Pagaidu valdība 10. janvārī par militāro pārstāvi Igaunijā iecēla kapteini Jorģi Zemitān u. Lai varētu uzsākt Latvijas atbrīvošanu virzienā no ziemeļiem, kapt. J. Zemitāns no Igaunijā dzīvojošiem latviešiem sāka organizēt militāras vienības. 20. janvārī viņš panāca vienošanos ar Igaunijas armijas virspavēlnieku par latvju pašaizsardzības rotu organizēšanu. Bija atļauts veidot 3 pirmās šķiras un 3 otrās šķiras rotas, pa vienai no katras šķiras Tallinā, Tērbatā un Pērnavā.
No paredzētām rotām izveidoja 3 pirmās šķiras rotas, kurās iedalīja 19—35 gadus vecus pilsoņus, šīs rotas varēja uzskatīt vienīgi par miliciju, jo šo rotu kareivji dzīvoja savos privātdzīvokļos un uz apmācībām sapulcējās caurmērā pa divām stundām dienā.
Janvāra beigās Tallinā ieradās mūsu pirmais ministru prezidents Kārlis Ulmanis, kurš panāca ar igauņu valdību principiālu vienošanos par latvju karaspēka veidošanu Igaunijā, šī jautājuma galīgo nokārtošanu uzdeva Latvijas pārstāvim Igaunijā J. Ramanim un kapt. J. Zemitānam.
3. februārī apsardzības ministrs J. Zālītis iecēla kapt. Jorģi Zemitānu par latvju karaspēka organizētāju un vadītāju Igaunijā un Ziemeļlatvijā. Tā kā karaspēka veidošanai nekādu līdzekļu nebija, kapt. Zemitāns, kopā ar Latvijas pārstāvi Ramani, griezās dēļ atbalsta pie Igaunijas valdības. Toreizējie politiskie un militārie apstākļi prasīja jautājuma ātru nokārtošanu un mūsu pārstāvji jau 18. februārī parakstīja ar Igaunijas Pagaidu valdību sekojošu līgumu:
Starp Igaunijas republikas valdību un Latvijas republikas valdības pārstāvjiem noslēgts sekojošs līgums:
L ī g u m s1).
1. Igaunijas valdība atļauj, katru reizi par to vienojoties, Latvijas karaspēka nodaļām kustību caur viņas territoriju uz atbrīvoto Latvijas joslu.
2. Igaunijas valdība atļauj mobilizēt karaklausībā iesaucamos pilsoņus saskaņā ar Igaunijas kapa ministra noteikumiem, pēdējam iepriekš vienojoties ar' Latvijas valdības pārstāvjiem.
3. Igaunijas valdība atļauj, ja igauņu karaspēka • virspavēlnieks pēc kapa un stratēģiskiem apstākļiem to atrod par iespējamu, apmācīt mobilizētos, veidot atsevišķus Latvijas karaspēka bataljonus un ierīkot kapa materiālu, piederumu un t. t. noliktavas Igaunijas territorijā.
4. Igaunijas valdība, pēc iespējas, izsniedz Igaunijas robežās izveidotām Latvijas karaspēka daļām ieročus, municiju, kaujas piederumus, pārtiku, kā ari nepieciešamos naudas līdzekļus, šim nolūkam Igaunijas valdība atver kreditu tik lielam ļaužu daudzumam, kādu igauņu karaspēka virspavēlnieks atrod par iespējamu, neierobežojot igauņu karaspēka daļu apgādi.
5. Igaunijas valdībai, kura ved aktīvu aizsargāšanās karu pret lieliniekiem, tiek atļauts iztīrīt no lieliniekiem un ieņemt tādu Latvijas pierobežas joslu, kāda nepieciešama stratēģiskiem uzdevumiem Igaunijas dienvidus frontes aizsargāšanai. Valkas-Moisakūlas dzelzceļa līnijai visu kara laiku jāpaliek pilnīgi Igaunijas karaspēka vadības rīcībā, bet Valkas-Valmieras, un Valkas-Alūksnes līnijās — pēdējā tajā daļā, kura ietilpst Latvijas robežās — var tikt atļautas Latvijas valdības ekspluatācijai, tomēr tas var notikt ne agrāk par igauņu karaspēka atgriešanos no Latvijas pa šīm dzelzceļa līnijām.
6. Latvijas karaspēka daļu veidošana Igaunijā notiek uz Igaunijas virspavēlnieka rīkojumiem, kuriem latviešu karaspēka daļas, līdz viņu pāriešanas brīdim latviešu vadības rīcībā, ir pilnīgi padotas. Igauņu virspavēlniekam ir tiesības izlietot latviešu karaspēku tikai dienvidu frontē, pie tam gan kā atsevišķu nodaļu, gan kopā ar citu viņam padoto karaspēku. Latviešu karaspēka daļu priekšnieku iecelšana un maiņa, līdz viņu pāriešanai latviešu vadības rīcībā, piokrīt Igaunijas armijas virspavēlniekam, kuram Latvijas valdības pilnvarotais kara lietās pie igauņu virspavēlnieka štāba liek priekšā kandidātus vakantiem amatiem.
7. Latvju karaspēka pāriešana latvju vadības rīcībā var notikt no tā brīža, kad latvju karaspēka štābs pārvietosies Latvijas territorijā, t. i. ne agrāk, iekams nebūs sasniegta Limbažu-Valmieras-Smiltenes-Alūksnes līnija. Pagaidām, līdz galīgai Igaunijas un Latvijas robežlīnijas noteikšanai, pēc īpašas abu republiku valdību vienošanās, Valmieras apriņķa Moisa-kūlas un Ipiķu pagasti, Valkas apriņķa Sāru, Liellugažu, Omuļu, Lugažu un Laicenes pagasti un Valkas pilsēta skaitās kā ietilpstoši Igaunijas republikā.
8. Latvijas valdība ir ar mieru, ka karaspēks, kurš uz igauņu vadības rīkojumu ieņem Latvijas territoriju, tiek pēc iespējas no pēdējās
') Tulkojums no krievu valodas.
apgādāts ar pārtiku, saskaņā ar rekvizīcijas cenām, kuras noteiks igauņu vadība, piemērojoties tām cenām, kādas pastāv Igaunijā.
9. Ja Igaunijas valdība izsniegs Igaunijā izveidotām latviešu karaspēka daļām ieročus, municiju, kaujas piederumus, pārtiku un naudas līdzekļus, tad Latvijas valdībai par tiem jāatlldzina pie pirmās iespējamības, bet nekādā gadījumā vēlāk par Latvijas valdības ārējā aizņēmuma realizēšanu, pie tam pēc tāda aprēķina, kāds bija noteikts izdoto priekšmetu un naudas līdzekļu izsniegšanas laikā.
10. 7. panta 2. daļā minētos pagastos un Valkas pilsētā igauņu valdība apņemas ievērot latviešu iedzīvotāju intereses.
Tallinā, 1919. g. 18. februāri.
Parakstījuši:
Igaunijas republikas valdības vārdā
Ministru prezidents K. Pats.
Latvijas pagaidu valdības vārdā Latvijas pārstāvis J. R a m a n i s.
Kafa lietu pārstāvis kapteinis J. Zemitāns.
Uz šī līguma pamata sākās Ziemeļlatvijas karaspēka veidošana.
(šis līgums bija spēkā līdz 1919. g. 21. jūlijam, kad mūsu valdība ar igauņu valdību noslēdza jaunu līgumu.)
Uz noslēgtā līguma pamata, Igaunijas armijas virspavēlnieks atļāva veidot vienu kājnieku bataljonu un v i e n u artilērijas vadu. Par veidošanas vietu noteica Tērbatu, padodot veidojamās daļas Igaunijas 2. divīzijas komandierim pulkv. Puskaram.
Tā tika likts pamats Latvijas armijas ziemeļu grupai un līdz ar to tagadējam Vidzemes artilērijas pulkam.
Kapt. Zemitāns par veidojamā bataljona komandieri 16. februārī (8. pavēle) iecēla pulkvedi-leitnantu Jansonu, bet par pie bataljona veidojamā artilērijas vada komandieri — virsleitnantu Arturu Dannebergu.
Februāra beigās kapt. Zemitāns, saziņā ar Igaunijas kara ministru, izsludināja Latvijas pilsoņu mobilizāciju Igaunijā un Ziemeļlatvijas atbrīvotā daļā.
Mobilizāciju Ziemieļlatvijā lielā mērā atviegloja vietējās pašvaldības, kas jau bija veikušas lielu organizātorisku darbu. Tā 26. janvārī Ķirbēnos notika pirmā zemturu sapulce, kuj*ā nolēma apbruņot uzticamus cilvēkus un izsūtīt tos pa pagastiem patruļās. Sapulcē nolēma arī aplikt sevi ar 3 krievu rubļu lielu nodokli no pūrvietas par labu karaspēka vajadzībām, kādā ceļā ienāca ap 450.000 rubļu (ap 50.000 ls).
13. februārī Valkā sanāca daži 1917. g. vasarā vēlētās Valkas apriņķa zemes padomes locekļi, kas kopā ar 7 atbrīvoto
28. martā baterija saņēma no Igaunijas armijas:
1) 41) krievu 1895. gada 3,425" lielgabalus ar piederumiem un 4 lielgabalu priekšratiem;
2) direktoru Nr. 42);
3) 6 tēlefona aparātus un 10,5 km kābeļa;
4) 4 pārjūga ratus, 1 divričus un vienu lauka virtuvi;
5) zirglietas lielgabalu un transporta iejūgšanai — pietiekošā daudzumā, bet stipri nolietotas.
Baterijā bija tikai 3 segli un tos pašus bija paņēmuši līdz no mājām kareivji, kas bija brīvprātīgi iestājušies baterijā. Izbraucot uz pozicijām, visiem lielgabalu braucējiem un izlūkiem nācās sēdēt uz kailām zirgu mugurām.
šautenes, baterijai ierodoties frontē, izsniedza 1. Valmieras kājn. pulks. No pulka baterija saņēma arī 1 ragavas ar aizjūgu.
Algu baterijas karavīri saņēma no Igaunijas valdības saskaņā ar igauņu armijā noteiktām normām:
baterijas komandieris . . . mēnesī — 750 igauņu markas,
Bez tam frontē atrodošies karavīri saņēma vienādu die
nas maksu —6 ig. markas dienā, šo dienas maksu saņēma arī kaujās ievainotie ārstēšanās laikā slimnīcā. Algu un dienas maksu nesaņēma tie disciplinārā kārtā sodītie, kas sodu izcieta bez dienesta pienākumu izpildīšanas.
Produktus uzturam baterija saņēma no 1. Valmieras kājnieku pulka. Produktus izsniedza pēc igauņu armijā noteiktām normām. 1 cilvēks dienā saņēma: •
lurs.
maizi……………..614 gr.
putraimus biezputrai………..102 „
’) Viena lielgabala lafete izrādījās nelietojama, tā kā kaujas spējīgi bija tikai 3 lielgabali un tie paš'i jau stiprā mērā nolietoti. Nodevīgo lielgabalu līdz ar priekšratiem 31. martā nosūtīja uz Tallinu un nodeva igauņa artilērijas noliktavas priekšniekam izlabošanai.
s) Citus nepieciešamos artilērijas instrumentus, kā ari binokļus igauņi nevarēja dot.
Šie bija pamatprodukti, kurus pēc apstākļiem un vajadzības varēja, pēc noteiktām normām, apmainīt ar citiem produktiem, vai izmaksāt naudā. Produkti bija pietiekoši labi.
Ietērpu nēsāja tādu, kādā katrs bija ieradies. Daži nēsāja bijušās krievu armijas ietērpu, bet kam tāda nebija, tie nēsāja privāto apģērbu.
Ietērps.
Līdz ietērpa veida noteikšanai 1. Valmieras pulka komandieris uzdeva nēsāt:
a) virsniekiem uzplečus ar bij. krievu armijas virsnieku dienesta pakāpju nozīmēm un nācionālās krāsas vairogu vai nā-cionālās krāsas lentu šķērsām pār uzpleča apakšējo galu; pie cepures — ovālas kokardes ar nācionālām krāsām;
b) instruktoriem un kareivjiem aizsargu krāsas uzplečus, uz kuriem dienesta pakāpes instruktoriem apzīmēja ar svītrām šķērsām pār uzplečiem: virsseržantiem — 1 plata, seržantiem — 3 šauras, kaprāļiem — 2 šauras un dižkareivjiem —
1 šaura. Pie cepures — ovāla kokarde ar nācionālām krāsām.
Frontē noteikta ietērpa trūkums apgrūtināja atšķirt savējos no ienaidnieka, kas radīja pārpratumus. Lai tos novērstu, ap kreisās rokas piedurkni uzdeva nēsāt nācionālās krāsas lentu.
šīs militārās nozīmes lietāja līdz 1919. g. augusta mēnesim, kad ieveda kara ministra noteiktās nozīmes.
Vispārīgi karavīru apģērbs bija maz piemērots kara laikam. Sevišķi sliktā stāvoklī bija apavi. Mums maz kas bija, tāpēc viss bija jālūdz no igauņiem, kuriem pašiem bija apģērbu un apavu trūkums, šī materiālā nabadzība zināmā mērā nospieda karavīru garastāvokli, un ja grūtajās cīņās karavīri godam veica savus uzdevumus, tad galvenā kārtā par to jāpateicas karavīru augstajiem morāliskiem spēkiem un lielai, nelokāmai gribai — atbrīvot savu dzimto zemi no naidīgās varas.
Sarakstīšanās un apmācība notika latvju valodā. Apmācības izdarīja pēc bij. krievu armijas reglamentiem. Nekādu mācības līdzekļu nebija. Mācīja galvenā kārtā reglamentus, kāj-niekotu ierindu un vingrošanu.
Pēc zirgu un lielgabalu saņemšanas, iesākās baterijas karavīru praktiskās apmācības pie lielgabaliem, bet tikko šīs apmācības bija sākušās, tās bija jāpārtrauc, jo kaujas apstākļi prasīja nekavējoties izbraukt uz fronti. Baterijas karavīri ar saviem lielgabaliem bija vēl maz iepazinušies un šaušanas tech-nika izstrādājās tikai ar laiku, atrodoties frontē.
nūciba.
ā dzīve.
Baterijas iekšējā dzīve noritēja pēc bijušās krievu armijas iekšējā dienesta reglamenta noteikumiem ar dažiem grozījumiem. Titulēšana .bija atcelta. Tās vietā jaunākiem, uzrunājot vecāko vai priekšnieku, kā arī otrādi, bija jānosauc dienesta pakāpe vai amats, pieliekot vārdu «kungs». Visiem karavīriem, dienesta pienākumus izpildot, bija otrs jāuzrunā ar «Jūs». Savstarpējā sasveicināšanās bija visiem obligātoriska. Vakara jundu izdarīja pīkst. 21,00. Pēc pārbaudes noskaitīja lūgšanu «Mūsu tēvs debesīs» un nodziedāja valsts himnu.
utas
līsts.
Ziemeļlatvijas karaspēkam veidojoties un vēlāk atrodoties kaujas laukos, materiālu atbalstu sniedza gan atsevišķas personas, gan iestādes un organizācijas, ziedojot dažādus nepieciešamus priekšmetus, kā: ietērpu, aizjūga piederumus u. 1.1. Materiālu palīdzību sniedza Valkas apriņķa zemes padome un Ziemeļlatvijas Sarkanā krusta biedrība.
Ziemeļlatvijas Sarkanā krusta biedrība ierīkoja Valkā slimnīcu ar 80 gultām viegli ievainotu un saslimušu kareivju ārstēšanai, apgādāja karaspēku ar pārsienamo materiālu, feldšeru somām, nestuvēm un veļu, kā arī ierīkoja virtuvi, kas bez maksas izsniedza pusdienas, galvenā kārtā Ziemeļlatvijas karavīra trūcīgām ģimenēm.
Līdzekļus Ziemeļlatvijas Sarkanā krusta biedrība ieguva vācot ziedojumus, sarīkojot loterijas un izrīkojumus.
27. martā 1. Valmieras kājnieku pulks izbrauca no Tērba-tas uz fronti šādā sastāvā: 8 strēlnieku rotas (2 bataljoni), ložmetēju komanda, kājnieku izlūku komanda, saimniecības rota, sakaru komanda, komandanta komanda, orķestris un ambulance. Pulkam nebija neviena ložmetēja. Arī patšauteņu bija tikai 15.
nieras
:brauk-
fronti.
Tērbatā palika rezerves bataljons un pagaidām arī 1. V a 1-mieras baterija, kura vēl nebija paspējusi izveidoties, bet Rūjienā palika pulka jātnieku izlūku komanda, kura pievienojās pulkam frontē 31. martā. Tā tad pirmās dienās pulkam nācās cīnīties bez artilērijas un bez jātniekiem.
Iziešanas dienā pulks saņēma karogu, ko dāvāja Tērbatas latvieši. Tas bija nācionālās krāsās ar lēcošu sauli vidū un ar iniciāļiem: 1. L. W. K. P.
Pirms iziešanas pulks zem jaunā karoga zvērēja būt uzticīgs Latvijas valstij un Pagaidu valdībai.
1. Valmier btr. izbrau šana uz fro
28. martā 1. Valmieras baterija saņēma lielgabalus un citus nepieciešamus piederumus. 29. martā igauņu 2. divīzijas komandieris pulkvedis Puskars deva mutvārdu pavēli baterijai izbraukt uz fronti, bet tā kā baterija vēl nebija sakārtojusies, izbraukšanu atlika uz 1. aprīli.
1. aprīlī, pirms izbraukšanas uz fronti, baterijas karavīri nodeva svinīgu solījumu, kura tekstu bija sastādījis 1. Valmieras kājnieku pulka komandieris un tas bija sekojošs:
«Zvēru pie mana oficiera (kareivja) goda un svēti apsolos Dieva priekšā ar savu apziņu cieši un bez svārstīšanās būt uzticīgs Latvijas valstij, kā manai dzimteinei. Zvēru, ka kalpošu viņai līdz beidzamai asins lāsei, pie kam vienmēr centīšos palīdzēt Latvijas valsts slavai un labklājības nostiprināšanai. Svēti apsolos būt katru brīdi gatavs kalpot Latvijas pagaidu valdībai, kura stāv Latvijas valsts priekšgalā, līdz kamēr tautas griba noteiks valdības veidu caur Satversmes sapulci. Man uzliktos pienākumus izpildīšu ar visiem spēkiem, tikai valsts labumus acīs turēdams un turēšu savu doto goda vārdu, jo tādu pa&amp;amp;ēr mans oficiepa (kareivja) pienākums pret dzimteni. Zvēru, ka būšu godīgs, akurāts un drošsirdīgs kareivis un nepārkāpšu zvēresta radniecības, draudzības vai ienaida pēc. Uz to lai palīdz man Visuvarenais Dievs. Āmen.»
Pēc svinīgā solījuma nodziedāja korāli «Dievs Kungs ir mūsu stiprā pils» un valsts himnu.
Pēc tam baterija, kāda igauņu kara orķestra mūzikas pavadīta, devās uz staciju un vakarā iebrauca Valkā.
šeit, vagonu trūkuma dēļ, pārsēšanās uz šaursliežu vilcienu bija jāatliek līdz rītam.
2. aprīlī agrā rītā baterija pārsēdās divos ešelonos un tās pašas dienas vakarā iebrauca Apē.
Bateriju piedalīja 1. Valmieras kājnieku pulkam.

III. 1. Valmieras baterijas kaujas darbība Apes un Melnupes rajonos no 2. IV līdz 23. V 1919. g.

Kurzemē valdības rīcībā bija pulkveža Kal paka bataljons, kurš februāra beigās ieņēma Skrundas, Lēnes un Rudbāržu rajonu. Bataljonā ietilpa Neatkarības (bijušā Virsnieku), Cēsu un Studentu rotas, I eskadrons un 1 baterija.
Vispār, st voklis Km zemē*.
Uz Ventas krastiem, auga un stiprinājās mūsu nācionālās armijas dienvidus grupas varoņu saime, lai uzsāktu cīņu pret lieliniekiem Kurzemē.
3. martā Kurzemē sākās vispārējs uzbrukums lieliniekiem, kurā bez pulkv. Kalpaka bataljona dalību ņēma arī Dzelzsdivī-zija un landesvērs. 6. martā uzbrukumu turpināja, bet tam bija traģiskas sekas: aiz pārpratuma pulkv. Kalpaka btl. uzsāka cīņu ar kādu vācu nodaļu, pie kam sīvajā cīņā krita pats pulkv. Kalpaks. Bataljona priekšgalā stājās Neatkarības rotas komandieris pulkvedis-leitn. Jānis Balodis.
Salaužot ienaidnieka pretošanos, 10. martā tika ieņemts Saldus, 17. martā lielinieki bija spiesti atstāt Tukumu un
;pār. stā-lis Latvijas Igaunijas frontē.
tāvoklis Valmieras jn. puika frontē, ma Nr. 2.
aprīlis.
18. martā Jelgavu. Aprīļa vidū pulkveža Baloža spēki, kas tagad jau sastādīja brigādi, atradās Slokas rajonā.
Pulkveža Baloža brigāde un vācu daļas aprīļa un maija mēnešos cīnījās pret Padomju Krievijas karaspēku uz vispārējā*? līnijas: Bauska, Jelgava, Sloka, bet Igaunijas armija un 1. Valmieras kājnieku pulks uz vispārējās līnijas: Ainaži, Mazsalaca, Strenči, Ape, Paņikoviči, Pečori, Pleskavas ezers, Peipus ezers, Karvas upe.
28. marta vakarā 1. Valmieras kājn. pulks izsēdās no vilciena pie Melnupes dzelzceļa tilta un 29. martā uzsāka virzīšanos uz Alūksni. Pulka darbības tālākais mērķis bija ar 3 igauņu šaursliežu bruņoto vilcienu pabalstu ieņemt Alūksni.
31. martā Valmieras kājn. pulks sasniedza Rezaku un Māriņkalna mž. līniju.
Valmieras pulka ofensīva izbeidzās 1. aprīlī. Ienaidnieks, būdams lielā pārspēkā, sagrāba iniciātīvu savās rokās.
2. aprīļa vakarā, kad Apē iebrauca 1. Valmieras baterija, Valmieras pulks ieņēma šādu stāvokli: 6. rota — Zīļu mājās,
7. rota — Koruļu mājās, 8. rota — Melderu mājās un Grūbes papes fabrikā, 5. rota — Apē, 4. rota — Jaunlaicenes skolā un pagasta namā, 3. rota — Vuškalnu mājās, bataljona rezervē. Labā spārnā 2. igauņu un Tallinas bataljona rotas ieņēma Vosu,
1. rota — Apes muižu un 2 rotas, kas bija izsūtītas pulka labā spārna nodrošināšanai, atkāpās no Repekalna. Kreisā spārnā bija ziņas, ka igauņu daļas atrodas Apekalnā un Romeskalnā.
Ap pīkst. 22.00 ienaidnieks uzbruka igauņiem Vosā. Baterijas komandieris vltn. A. Dannebergs saņēma no Valmieras pulka komandiera rīkojumu — nekavējoties nostādīt vienu lielgabalu pozicijā un atklāt uz Vosei uzbrūkošo ienaidnieku uguni. Tūliņ arī lielgabalu novietoja pozicijā aiz dzelzceļa, dienvidos no Apes, un no tā izšāva pirmās 15 granātas. Tumsas dēļ šaušanu izdarīja pēc kartes. Ienaidnieka uzbrukums Vosei tika apturēts.
šī bija baterijas pirmā kaujas šaušana. Tā atstāja uz Valmieras kājnieku pulka karavīriem labu iespaidu, jo viņi nu zināja, ka turpmākās kaujās tos pabalstīs pašu artilērija.
2. aprīļa vakarā Valmieras pulka komandieris saņēma no igauņu 2. divīzijas komandiera pavēli 3. aprīlī pīkst. 04,00 iesākt uzbrukumu Alūksnei.
Pulka komandieris par 3. aprīļa dienas mērķi uzstādīja Korvas ieņemšanu. II bataljonam kopā ar bruņotiem vilcieniem pavēlēja uzbrukt gar dzelzceļu, bet I bataljonam uzbrukt divās kolonnās: vienai no Jaunlaicenes skolas, caur Kambariem un Ievaidu Korvas mž., bet otrai — no Grūbes fabrikas caur Rum-pāniem pa Vaidavas labo krastu, arī uz Korvu.
3. apri
Valmieras baterija rīta agrumā ieņēma poziciju aiz dzelzceļa, dienvidos no Apes, ar nov. punktu Apes muižā.
Ienaidnieks uzsāka uzbrukumu pirmais. Viņa 6. latv. un 48. krievu pulki uzbruka igauņiem Vosā un mūsu II bataljonam. Uzbrukumu atsita, pie kam II bataljons, vajājot ienaidnieku, saņēma gūstekņus un ieņēma Lūšu krogu.
Valmieras baterija ņēma dalību uzbrukuma atsišanā, kas bija vērsts pret Vosu.
Daudz sīvākas cīņas nācās izcīnīt I bataljonam Jaunlaicenes skolas rajonā. Te 1. un 2. rotai Jaunlaicenes skolā plk.06,00 uzbruka lielinieku 49. un 1. Pliskavas pulki no Rumpānu puses. Rotas caur skolas logiem atklāja pret uzbrucēju uguni.
1. Valmieras baterija no savām pozicijā m
I bataljonu nevarēja pabalstīt; tāpēc puika komandieris deva rīkojumu baterija pārvietot uz jaunām pozicijām. Plk. 07,00 baterija pārgāja uz jaunām pozicijām pie Koruļiem, no kurienes apšaudīja Jaunlaicenes skolai uzbrūkošo ienaidnieku. Pēc ilgākas kaujas uzbrukumu skolai atsita un 1. un 2. rota pārgāja pretuzbrukumā uz Rušķu un Rumpānu mājām un atspieda ienaidnieku 1 km atpakaļ. Te ienaidnieka rezerves un artilērija pretuzbrukumu apturēja.
Plk. 10,30 ienaidnieks iesāka uzbrukumu no Apekalna puses, bet ar kājnieku un 1. Valmieras baterijas uguni uzbrukumu apturēja. Ap plk. 11,00 rotas atgriezās skolā u&amp;amp;
I btl. komandieris pavēlēja rotām iesākt uzbrukumu Korvas mž. un Vaidavas st. virzienā, virzoties gar Vaidavas upes krastu. Rotas noteiktā laikā iesāka uzbrukumu.
Ienaidnieks, izmantojot uznākošo sniegputeni, pārgāja no Rušķu mājām pāri šosejai, ieņēma mežu ziemeļos no skolas un atklāja uguni uz I bataljona vienību flanku un pat aizmuguri.
Flankējošā uguns, un sevišķi uguns no aizmugures puses, ir ļoti nepatīkama un bīstama pat vecām, norūdītām vienībām, bet jaunām vienībām tā ir liktenīga. Tādēļ arī mūsu 8., 3. un daļa no 4. rotas ilgi neizturēja tādu uguni un īsi pēc pusdienas atkāpās pāri Vaidavai aiz Lūšu kroga, kur tās apstājās un sakārtojās. Tagad ienaidnieks pastiprināja spiedienu arī pret mūsu 1. un 2. rotu, kas vēl sīvi cīnījās, ciešot pašas zaudējumus, bet nodarot arī ienaidniekam prāvus zaudējumus. Beidzot pārspēks ņēma virsroku un 1. un 2. rota atgāja uz Api. Apdraudēta no visām pusēm, tagad no Lāčupjiem atgāja arī pulka jātnieku izlūku komanda.
Plk. 13,00, uz pulka komandiera rīkojumu, baterija ieņēma vecās pozicijas aiz dzelzceļa dienvidos no Apes.
Pēc vairāk kā 6 stundu kaujas, karavīri bija stipri noguruši, un tāpēc Valmieras kājn. pulka komandieris nolēma šodien uzbrukumu pārtraukt. Vakarā pulks ieņēma pozicijas Apes rajonā uz līnijas: Apes mž., Koruļi, Dedzini, Jankas, Salas, Vītumi. Pa labi no pulka — Jaunā krogā un Vosos — atradās Tallinas bataljona rotas, bet pa kreisi — Eniķos un Auguļos — Tērbatas bataljona rotas. Bruņotie vilcieni — Apes stacijā. Nekādu noteiktu ziņu par ienaidnieku nebija. Nakts pagāja mierīgi.
4. aprīlī no paša rīta ien. artilērija stipri apšaudīja Lūša kroga-Apes lielceļu, Koruļu un Lipsku mājas un Apes miestu. Vēlāk novēroja vairākas ien. kolonnas virzāmies uz Lūšu krogu un Gavaru mājām. Baterija apšaudīja šīs kolonnas ceļa dakšā austrujnos no Uzkliņ-ģiem un Lūša kroga-Korvas ceļa.
prilis.
Plk. 17,00 prāvie ienaidnieka spēki uzbruka 5. un 6. rotai Koruļu mājas rajonā. 6. rota uzbrukumu atsita, 5. rota atgāja ziemeļos no Apes, bet nākošā dienā atgriezās savās pozicijās.
Plk. 19,00 ienaidnieks uzbruka Tallinas bataljona rotām, kas atradās Vosā un Jaunā krogā. Vosa un Jaunais krogs palika ienaidnieka rokās. Tallinas btl. ieņēma aizstāvēšanās poziciju pie Jaunās mž., bet tālāko uzbrukumu apturēja 1. Valmieras baterijas šrapneļu uguns.
Valmieras pulka kreisā spārnā patruļas šodien noskaidroja, ka Vaidavas labā krastā ienaidnieks vēl nav pārgājis šoseju. Lai nodrošinātu pulka kreiso flanku, igauņu brigādes komandieris pavēlēja uz turieni pārvietot dažas Tallinas bataljona rotas.
Nakts uz 5. aprīli pagāja mierīgi.
Lai labāk nodrošinātu pulka labo flanku, Valmieras pulka komandieris nolēma 5. aprīlī ieņemt Vosu un Jauno krogu, šo uzdevumu veikt uzdeva igauņu rotām. Tomēr manot, ka minēto rotu uzbrukums novilcinājās, pulka komandieris to uzdeva pulka jātnieku un kājnieku izlūku komandām. Pievakarē izlūku komandas, pabalstītas ar 1. Valmieras baterijas uguni, padzina lielinieku 6. latviešu strēlnieku pulku vienības no minētiem punktiem un tos ieņēma, pie kam baterija, apšaudot Vosu, to aizdedzināja. Ap pusnakti kāda igauņu rota Vosā nomainīja abas Valmieras kājnieku pulka komandas, kuļ-as pēc tam aizgāja uz Api.
5. apri
Nakts uz 6. aprīli pagāja mierīgi.
6. apri
Diena pagāja samērā mierīgi.
1. Valmieras baterija piešāva Lūšu krogu.
Vakarā Valmieras pulks ieņēma šādu stāvokli: 4. rota un kājn. izlūku komanda — Jaunā krogā un Jaunā mž., 2. un 6. rota
— Zīļu un Koruļu mājās, 5. rota — Dedziņu mājās, 8. rota — Jankās un Cekulos, 3. rota — Dzedonos, divi vadi no 7. rotas — Apē un 2 vadi Apes mž., 1. Valmieras baterija — vecajās pozicijās pie Apes. Kreisā spārnā Augu-ļos atradās igauņu Tērbatas btl. 2. rota.
6. aprīļa vakarā Valmieras pulka komandieris saņēma igauņu 2. divīzijas komandiera pavēli, ka igauņu 1. Jātn. pulkam, Tallinas bataljonam un Valmieras pulkam 7. aprīlī, ne vēlāk par plk. 04,30 jāuzsāk uzbrukums Alūksnes virzienā, jo aizstāvoties divīzijas nelielie spēki nevar noturēt plato fronti.
7. apri Schēma
Ap pusnakti Valmieras pulka komandieris atdeva vienībām sekojošus kaujas uzdevumus: 1. un 2. rotai iesākt uzbrukumu ar aprēķinu, lai plk. 07,00 sasniegtu šoseju un pēc tam turpināt uzbrukumu Rušķu virzienā; 2., 5., 6. un 8. rotai ar igauņu bruņotā vilciena pabalstu uzbrukt Lūšu kroga un Miķeļu virzienā; 4. rotai un kājnieku izlūku komandai palikt Jaunā krogā un Jaunā mž., un izdarīt pastiprinātu izlūkošanu Uzkliņģu virzienā. 7. rota — rezervē Apes miestā. Valmieras baterijai no plk. 04,30 šaut uz Lūšu krogu un
Rumpānu mājām, bet plk. 07,00 pārnest uguni uz Jaunlaicenes skolu, Rušķu unKla-vānu mājām. Uzbrukumu iesākt plk. 04,30.
Sakaru līdzekļu trūkums izsauca dažus pārpratumus jau uzbrukuma sākumā: 6. rotas komandierim bija jānodod mutes vārdiem uzdevums 2. rotai, bet viņš to bija stāstījis tādā veidā, ka 2. rotai vajaga uzbrukt gar dzelzceļu, bet 4. rota un izlūki uzbruks Lūšu krogam gar šoseju. Kad 2. rota pienāca pie šosejas un redzēja, ka 4. rota paliek uz vietas, tā pārtrauca savu uzbrukumu un pieprasīja pulka komandierim, ko tālāk darīt.
Tanī pat laikā centrā 5. un 6. rota bija iesākušas uzbrukumu kopā ar bruņoto vilcienu gar dzelzceļu, bet sastapa stipru ienaidnieka pretestību.

Lūšu krogs.
Iepretim Koruļu mājām lielinieku baterija sašāva bruņoto vilcienu Nr. 4, izpostot arī dzelzceļu vilciena aizmugurē. Vilciena apkalpe atstāja vilcienu un atgāja uz Api. 5. un 6. rotas, zaudējušas bruņotā vilciena atbalstu, pārtrauca savu uzbrukumu. 8. rotas uzbrukumu lielinieki apturēja jau pie Ančkas dzirnavām.
Baterija, saskaņā ar uzdevumu, no plk. 04,30 šāva uz Lūšu krogu. Plk. 07,00 baterijai vajadzēja pārnest uguni uz Jaunlaicenes skolu, Rušķu un Klavānu mājām. Tā kā ne minēto skolu, ne mājas baterija no šīm pozicijām nevarēja sniegt, tad ap plk. 06,00 baterija pārvietojās uz jaunām pozicijām pie Jankas mājām, no kurienes, atbalstot Valmieras pulkai, un 3. rotas uzbrukumu Rušķu virzienā, no plk. 07,00 apšaudīja Jaunlaicenes skolu, Rušķu un Klavānu mājas.
Lai pastiprinātu uzbrūkošās rotas dzelzceļa rajonā, Valmieras pulka k-ris ap plk. 08,00 pavēlēja Tallinas bataljona vienai rotai nomainīt Jaunā muižā pulka izlūku komandu, kurai pēc tam uzdeva atiet uz Api rezervē, bet 7. rotai, atstājot vienu vadu Valmieras baterijas apsardzībai, iet uz Koruļiem palīgā 5. un 6. rotai.
Ienaidnieks ar lieliem spēkiem bija ieņēmis izdevīgas pozicijas Lūšu kroga mūra ēkās, uz augst. 56,0 un augst. ziemeļaustrumos no Ančkas dzirnavām.
Arī 7. rotas pabalsts nebija pietiekošs, lai frontāls uzbrukums dotu sekmes. Tādēļ plk. 10,10 pulka komandieris nosūtīja
2. rotai pavēli apiet Lūšu krogu pa mežu un to ieņemt. 2. rota, Valmieras baterijas uguns pabalstīta, savu uzdevumu sekmīgi izpildīja un ieņēma Lūšu mežsarga mājas un pēc tam arī Lūšu krogu.
īsi pēc pusdienas Valmieras pulkam briesmas sāka draudēt pulka labā spārnā. Lielinieku 6. latv. strēlnieku pulks atspieda igauņu rotu no Jaunās muižas. Valmieras pulka vadība par notikušo uzzināja tikai vēlāk. Līdz ar igauņiem bija aizgājusi arī pulka 4. rota. Lielinieku daļas tagad turpināja virzīties uz ziemeļiem, šai laikā Valmieras pulka k-ris pavēlēja pārvietot bateriju agrākā pozicijā pie Apes, bet kājnieku izlūku komandai un 7. rotap vadam, kas bija nozīmēti baterijas aizsardzībai, pavēlēja ieņemt pozicijas gar dzelzceļu.
Tikko baterija bija atstājusi poziciju pie Jankas mājām, ienaidnieka artilērija sāka apšaudīt atstāto poziciju ar šrapneļu uguni. Kad baterija ap plk. 15,00 ieņēma veco poziciju pie Apes, ienaidnieka daļas bija ieņēmušas Apes mž. ziemeļu malu un Lāču mājas. Baterija, pēc nostāšanās pozicijā, novēroja, ka igauņu rota, pārskrēja pāri dzelzceļa dambim ziemeļu virzienā. Drīz vien ienaidnieks atklāja uz bateriju stipru ložmetēju un šauteņu uguni no mežmalas, kas austrumos no spirta dedzinātavas, un it kā arī no U skanu mājām. Baterijas komandierim sākumā nebija zināms, vai Uskanu mājās atrodas mūsu daļas. Baterija atklāja šrapneļu uguni uz ien. kājniekiem mežmalā, austrumos no spirta dedzinātavas, un mazliet vēlāk, kad noskaidrojās, ka ienaidnieks ir ieņēmis ari Uskanu mājas, viena lielgabala uguni uz šīm mājām.
Šai brīdī baterijai pabalstu sniedza igauņu bruņotais vilciens. Braukdams gar bateriju, tās tuvā aizmugurē, tas ar stipru ložmetēju uguni apšaudīja ien. pozicijas, uz laiku apslāpēdams lielinieku uguni. Drīz vien pēc tam uz bateriju sāka šaut ari no spirta dedzinātavas. Ienaidnieka uguns kļuva arvien stiprāka, lodes arvien biežāk sāka svilpt gar Valmieras baterijas karavīru ausīm. Baterija pārgāja šaut uz karteču un, neskatoties uz ienaidnieka stipro uguni, vēl apm. stundu aukstasinīgi turpināja šaušanu. Kāda ložmetēja lode trāpīja otrā lielgabala ceļamā ierīcē un to sabojāja. Pēc kāda laika tika sabojāts vēl viens lielgabals, šaušanu kādu laiku vēl varēja turpināt vienīgais kaujas spējīgais lielgabals. Sabojāto lielgabalu apkalpe nogūlās grāvī baterijas tuvumā un šaušanu turpināja no šautenēm. Kad ienaidnieka uguns palika sevišķi intensīva un kājnieki jau bija atgājuši aiz baterijas, baterijas komandieris vltn. A. Dannebergs šaušanu pārtrauca un uzdeva vltn. V. šēnfeldam noņemt bateriju no pozicijas un novest Apes miestā.
Noņemšanos no pozicijas nācās izdarīt zem ložmetēju un šauteņu uguns, bet tā kā to izdarīja ļoti ātri, un ienaidnieks tēmēja nervozi un pārāk augstu, baterijai izdevās noņemties no pozicijas bez lielākiem zaudējumiem — ievainoja vienīgi kar. Urtiņu un kādu pamatjūga zirgu.
Apē vienīgo kaujas spējīgo lielgabalu nostādīja uz ielas starp diviem namiem un šaušanu turpināja ar karteču. Ienaidnieks koncentrēja uz šo lielgabalu ložmetēju uguni, kādēļ šaušanu vajadzēja pārtraukt, jo pēc kārtas, vienu pēc otra, ievainoja 3 kareivjus-tēmētājus: Jēkabsonu, Poli un Veisu. Lielgabalu izdevās dabūt drošībā vienīgi ar šādu paņēmienu: baterijas kalējs kar. Krieviņš uz vēdera pielīda pie lielgabala, piesēja tam valgu, atlīda atpakaļ aiz nama stūra un tad ar pārējo kareivju palīdzību ar šo valgu lielgabalu aizvilka aiz tuvējās mājas. Pēc tam baterija atstāja Api un devās uz Jaun-Rozi. Izbraucot no Apes miesta, b a t e-
rija vēl reiz nokļuva to ien. daļu šauteņu un ložmetēju ugunī, kas apgāja Api no rietumiem, bet šoreiz zaudējumus necieta.
Valmieras pulka kreisā spārnā ap plk. 07,00, 1. rota pienāca pie šosejas un te iesāka kauju ar ienaidnieku, kuru pabalstīja baterija no pozicijas pie Silamīšu mājām, bet rotu no p 1 k. 07,00 savukārt ar savu uguni pabalstīja Valmie. ras btr. no pozicijas pie Jankas mājām. Ap plk. 17,00 1. rota uzbruka Rušķu ciemam, bet te krita rotas komandieris. Līdz ar komandiera krišanu 1. rotas karavīros izcēlās apjukums un rotaatgāja uz Krievāniem.

Kalējs Jānis Krievinš.
Ienaidnieka daļas turpināja apiet Api no rietumiem, šīs kustības likvidēšanai rezervju nebija, kādēļ pulka komandieris pēc plk. 17,00 bija spiests pavēlēt atiet.
Tumsā baterija nonāca Jaun-Rozē, kur priekšā atrada daļu mūsu kājnieku un kapt. Jurkas jātnieku nodaļu. Pēc pusstundas atpūtas baterija turpināja gājienu uz Mencas mž., kur nonāca vēlā

1. Valmieras baterijas izlūki.
vakarā, un ieņēma poziciju Mencas muižas dārza dienvidaustrumu malā, ar fronti uz Jaun-Rozi.
Valmieras pulks vakarā ieņēma šādu stāvokli: 7. un 8. rotas — Vārstu ciemā, 1., 3. un 4. rotas — Mencas mž., 2. rota un kājnieku izlūku komanda — Sāru mž., 5. un 6. rotas — mājās, 1,5 km dienvidaustrumos no Mencas mž.
Ienaidnieks šīs dienas kaujās bija cietis ievērojamus zaudējumus, stipri noguris un tāpēc mūsu daļām nesekoja.
Nakts uz 8. aprīli pagāja mierīgi.
8. aprīlī Valmieras pulks izdarīja izlūkošanu Mencas stacijas, Jaunrozes un Lūutsepa virzienos. Izlūki saskaros ar ienaidnieku nekur nenonāca.
9. aprīlī Valmieras pulks ieņēma jaunas pozicijas no Kon-nukūlas pa Vaidavas labo krastu, un gar Peeli upīti līdz Seveļu dzirnavām. Pa kreisi no pulka atradās Tallinas un Tērbatas bataljoni, bet pa labi, Melnupes labā krastā, igauņu Kaleva-Maleva bataljons un bruņotie vilcieni. Valmieras baterija palika pozicijās pie Mencas mž.
Iestājās silts laiks, sniegs ātri nokusa, upes un grāvji pārplūda un līdz ar to arī frontē iestājās klusums. Valmieras btr. saveda kārtībā sabojāto lielgabalu materiālo daļu un 15. aprīlī piešāva dažus mērķus Jaunrozes rajonā.
Valmieras pulka izlūku patruļas noskaidroja, ka ienaidnieks atrodas uz Oburi, Jankas, Dziedonas, Lāčupi, Apekalns līnijas. Viens pārbēdzējs — sarkanarmietis igauņiem ziņoja, ka lielinieku pulkiem uzdots 7 dienu laikā ieņemt Veravu un Valku, pie kam 13. latv. pulks uzbruks pa labi no dzelzceļa, bet 6. latv, pulks — pa kreisi; bez tam tālāk pa labi uzbruks vairāki krievu pulki. Patiesi, 17. aprīlī iesākās ienaidnieka uzbrukums.
17. aprīlī Valmieras pulka daļas ieņēma šādu stāvokli: I btl. 3 rotas ieņēma pozicijas no Konnūkūlas līdz Strodiem, II btl. 3 rotas no Lauriem līdz Seveļu dzirnavām, bet pulka rezervē atradās 4. rota Mencas mž. un 7. rota — Vārstu ciemā. Pulka štābs — Sāru muižā. Valmieras baterija ieņēma pozicijas pie Mencas mž.
Pīkst. 10,00 ienaidnieks uzsāka uzbrukumu Valmieras pulka kreisā i'lankā, pret igauņu Tallinas un Tērbatas rotām. Izsūtītā patruļa ziņoja, ka ienaidnieks esot atsists. Kāda vēlāk izsūtīta patruļa jau ziņoja, ka tā nav atradusi igauņu tuvāko apturi
tas agrākā vietā, un vietējie iedzīvotāji stāstījuši, ka apture aizgājusi.
Tādā kārtā Valmieras pulka II btl. kreisais flanks palika nenodrošināts. Ienaidnieka daļas uzbruka bataljona kreisā spārnā 6. rotai pie Seveļu dzirnavām no austrumiem, un tā atgāja uz Lūūtsepa mājām. Arī šeit rota ilgi nevarēja izturēt, jo ienaidnieks tuvojās kā no dienvidiem, tā arī no austrumiem; rota atkāpās uz Vārstu ciemu, bet no turienes pa laipām pārgāja Melnupes labā krastā un ieņēma pozicijas pie Alakūlas mājām.
Pēc 6. rotas atiešanas, arī 5. rota atstāja Hincigas pmž., paziņojot par to 8. rotai un caur Vārstu ciemu aizgāja uz Vec-rozi. Lauros 8. rota mēģināja aizturēt uzbrūkošo ienaidnieku, bet tas jau bija paspējis aiziet rotai aizmugurē, un rota bija spiesta atiet uz Mencas mž., jo ceļš uz Vārstu ciemu bija jau nogriezts. Pēc pusdienas, kad pulka kreisais spārns bija tik tālu atliekts, ka Valmieras baterija ar savu uguni varēja sniegt ienaidnieku, baterija atklāja uguni uz uzbrūkošām ienaidnieka daļām un turpināja šaut līdz tam laikam, kamēr saņēma no Valmieras kājn. pulka komandiera pavēli pāriet uz Sāru mž.
Vakarā visas Valmieras kājn. pulka vienības unValmie-ras btr. atradās Melnupes labā krastā. Pievakarē, pārbraucot pār tiltu pie Mencas mž., baterijas komandieris, uz Valmieras pulka komandiera rīkojumu, vienu lielgabalu nostādīja pozicijā lielceļa malā dienvidaustrumos no Sāru muižas, ar uzdevumu — turēt zem uguns Mencas mž. un lielceļu pie izejas no Mencas mž., lai atvieglotu pulka vienību pāriešanu pāri tiltam. Kad ienaidnieks bija nonācis Mencas mž., minētais lielgabals atklāja uguni uz Mencas mž. un ceļu, kas ved no Mencas mž.
• *
Jau pēc pirmiem šāvieniem ienaidnieks vērsa uz šo lielgabalu stipru ložmetēju uguni un tas bija spiests uz laiku šaušanu pārtraukt.
Pa to laiku abi pārējie baterijas lielgabali nobrauca līdz Sāru pagasta skolai, kur ieņēma pozicijas un atklāja uguni uz tiem pašiem mērķiem, šo lielgabalu uguni arī korriģēja baterijas komandieris vltn. A. Dannebergs no pirmā lielgabala pozicijas. Kad pēdējās kājnieku daļas bija pārnākušas pār tiltu un ieņēmušas poziciju Melnupes labā krastā, baterija šaušanu pārtrauca.
Atsevišķo lielgabalu noņēma no pozicijas un pievienoja pārējiem pie Sāru pagasta skolas.
18. aprīlis.
18. aprīļa rītā Valmieras pulka I btl. ieņēma fronti labā spārnā no Alakūlas mž. līdz Punša mājām un II btl. kreisā spārnā līdz Vecrozes mž.
Valmieras btr. plk. 04,00 pārgāja uz pozīciju pie Ahelo dzirnavām, ar nov. punktu Sāras muižas smēdē.
Tagad baterija jau bija 4 lielgabalu sastāvā, jo 17. aprīlī tā saņēma no igauņiem to lielgabalu, kas bija nosūtīts labošanā pirms baterijas izbraukšanas uz fronti.
Pa labi no Valmieras pulka atradās igauņu Kaleva-Maleva btl., bet pa kreisi tiešu sakaru ar igauņu vienībām nebija. Lai nodrošinātu pulka kreiso spārnu, no II btl. izsūtīja 7. rt. ieņemt tilta galu 4 km ziemeļos no Vecrozes pie Kikas mājām. Nākošā dienā to nomainīja 8. rt.
Melnupe bija stipri pārplūduse. Tas mums atviegloja upes labā krasta aizstāvēšanu. Vecrozes tiltu sabojāja, bet Mencas mž. stipro tiltu sabojāt neizdevās, jo mums trūka vajadzīgo darba rīku un materiālu. Lai tiltu nevarētu pāriet ien. bruņotie automobiļi, to aizsprostoja ar kokiem.
Visā Valmieras pulka frontē 18. aprīlī gandrīz visu dienu notika apšaudīšanās. Ienaidnieks sevišķi nikni apšaudīja Valmieras pulka pozicijas Mencas mž. tilta galā. Valmieras baterija apšaudīja ienaidnieku Mencas muižā un tās tuvākā apkārtnē.
19. aprīlī norisinājās sīvas cīņas pie Mencas mž. tilta. Jau agrā rītā, gaismai austot, te sākās ienaidnieka stipra ložmetēju un šauteņu uguns, kurai drīz vien pievienojās arī artilērijas uguns. Galvenā kārtā apšaudīja 4. rt. pozicijas tilta galā. Valmieras btr. mēģināja apklusināt šaujošo ien. bateriju, kas tai neizdevās, jo baterija saņēma jaunu uzdevumu — apšaudīt ien. kājniekus Mencas m ž. rajonā.
19. aprīlis.
Ap plk. 13,30 ienaidnieks vērsa ļoti spēcīgu artil. uguni uz Sāras muižu un 4. rotas pozicijām tilta galā. Granātas šķēpeles ievainoja 4. rotas komandieri. Baterijas nov. punktā — Sāras muižas smēdē, iekrita 3 granātas un ievainoja baterijas k-ri virsleitnantu A. Dannebergu, baterijas vec. izlūku virsnieka vietnieku Kaukuli un 4. rotas leitnantu Krievu.
Baterijas komandiera vietā stājās btr. vec. virsnieks virsleitnants Teodors Skujenieks.
Tilts pār Melnupi pie Mencas mž.
Ap to pašu laiku kontuzēja 3. rotas komandieri. Daļa 3. un
4. rotas kareivju, palikuši bez virsnieku vadības, sāka atiet. To novērodams, ienaidnieks sāka forsēt Mencas mž. tiltu. Viņa priekšējās daļas jau bija uz tilta, kad pēkšņi uz tiem atklāja patšautenea un šauteņu uguni pozicijās palikušie kareivji. Daži ienaidnieka kareivji ievēlās upē, pārējie metās atpakaļ un sacēla ienaidnieka rindās apjukumu.
Drīz ienaidnieks sakārtojās un sāka uzbrukumu par jaunu, bet tagad to viegli atsita, jo bataljona komandieris, ar dažu virsnieku palīdzību, atejošos kareivjus bija apturējis un atgriezis pozicijās.

šodien pretinieks mēģināja pāriet tiltu arī pie Kikas mājāmr bet 8. rt. to viegli atsita.
Valmieras pulka štābs pārvietojās uz Sengi ciemu.
20. aprīlī ienaidnieks ar retu artil. uguni apšaudīja I btl-rajonu pie Sāru muižas. Valmieras btr. no plk, 15,00—16,30 šāva uz Mencas mž.
iO. aprīlis,
51. aprīlis 12. aprīlis.
21. aprīlī Valmieras btr. šāva uz Mencas mi un tās tuvāko apkārtni.
22. aprīlī plk. 03,00 igauņiem bija pavēlēts pāriet uzbrukumā, divās kolonnās, ar nolūku padzīt ienaidnieku no Melnupes kreisā

Sāru muiža.
krasta. Pirmai kolonnai (Kaleva-Maleva bataljons un somu rota) vajadzēja uzbrukt pāri Melnupes dzelzceļa tiltam uz Mencas mž. un Vārstu ciemu, bet otrai kolonnai — no Sennas mž.r Rauges līnijas. Valmieras pulka uzdevums bija, ja igauņu uzbrukums izdotos, — ieņemt Vaidavas, Peeli un Pāhni upju līnijas-
Igauņi uzbrukumu iesāka ar novēlošanos. Pirmā kolonna pārgāja pār tiltu, tā apsargāšanai atstājot bruņoto vilcienu desantu, un ieņēma Konnukūlas mājas, kur saņēma gūstā 6. latv-str. pulka rotu. Tālāk kolonna uzbruka Mencas mž. Lai at-
vieglotu tās ieņemšanu, Valmieras btr. jau no plk. 03,30 atklāja uz muižu uguni, un drīz vien igauņi Mencas mž. ieņēma. Pēc tam igauņi turpināja uzbrukumu Vārstu ciemam, šeit ienaidnieks izrādīja sīvu pretošanos, vairākkārtīgi pāriedams pretuzbrukumos, bet tika atsists. Valmieras btr. pabalstīja igauņu uzbrukumu Vārstu ciemam, tomēr šo ciemu igauņiem ieņemt neizdevās. Vakarā Valmieras pulka II btl. palika savās vecās pozicijās Melnupes labā krastā, bet igauņu Kaleva-Maleva bataljons, somu rota un Valmieras pulka I btl. rotas novietojās pozicijās 1,5 km puslokā ap Mencas mž.
Naktī uz 23. aprīli Valmieras btr. saņēma no 1. igauņu artilērijas pulka 5. baterijas divus angļu 18 mārc. lielgab’alus. Tagad baterijā bija divi angļu 18 mārc. lielgabali un 2 krievu 1895. g. lielgabali, jo otrus divus 1895. g. lielgabalus nodeva igauņu Veravas apsardzības bataljonam.
No šī laika baterija darbojās dalīti: 2 angļu 18 mārc. lielgabalus novietoja pozicijās pie Punsas mājām un tos nosauca par I pusbateriju, bet 2 krievu 1895. g. lielgabalus atstāja pozicijās pie Ahelo dzirnavām, un tos nosauca par II p u s-bateriju.
23. aprīlī jau no paša rīta vairākas ien. kolonnas ar vezumiem virzījās pa ceļu no Korgepalu uz Vārstiem, un nelielas ien. kājnieku grupas pa ceļu no Vārstiem uz Mencas mž. I e-naidnieka grupēšanos un kustības ar savu uguni traucēja kā mūsu I pusbaterija, tā arī 6. rota un kājnieku izlūku komanda. Mūsu II pusbaterija no plk. 21,00—24,00 šāva uz ienaidnieku, kas virzījās uz Mencas mž.
24. aprīlī plk. 07,00 ienaidnieks uzbruka Melnupes dzelzceļa tiltam, bet igauņi uzbrukumu atsita. Tanī pat dienā Kaleva-Maleva btl., somu rota un Valmieras pulka 1. rota uzbruka Vārstu ciemam, bet 2. un 3. rota — Konnūkūlas virzienā. Mūsu I pusbaterija šāva uz Vārstu ciemu un II pusbaterija vērsa sekmīgu uguni uz ien. daļām, kas bija vērojamas dienvidos no Mencas m ž. Ap plk. 09,00 ieņēma Vārstu ciemu, Konnūkūlas un Iīūttes mājas. Pēc Vārstu ieņemšanas, mūsu I pusbato-rija pārnesa uguni uz Matsi pmž. rajonu, un igauņi, turpinot uzbrukumu, ap plk. 15,00 ieņēma Matsi pmž. un vēlāk arī Sennas mž.
Plk. 18,00 Valmieras pulka komandieris pavēlēja I btl. ieņemt aizstāvēšanās poziciju uz Konnūkiilas, Tundo un Strodu līnijas, bet II btl. paātrināt Vecrozes tilta izlabošanu un pēc tam, caur Vārstu ciemu, izvirzīties uz Lauru, Hincigas pmž. līniju līdz Pāhni upes grīvai. Tā kā 7. un 8. rota novēloja, tad vakarā pulka komandieris pavēlēja II btl. palikt uz naktsguļu Vārstu ciemā. Igauņu vienības un Valmieras pulka 1. rt. no Vārstu ciema aizgāja uz Mencas mž., kur bija ieradies arī igauņu 1. jātnieku pulks.
Sakarus ar igauņiem pa kreisi II btl. nodibināt neizdevās.
25. aprīļa rītā caur Valmieras pulka izsūtītām patruļām ienāca ziņas, ka divas prāvas ien. kolonnas virzās pret pulka
25. aprīlis.
II bataljonu, pie kam viena kolonna nāk no Hincigas pmž. uz Vārstu ciemu, un otra — no Pāhni uz Matsi pmž. Bataljona komandieris pavēlēja savām rotām ieņemt aizstāvēšanās poziciju un nocietināties pa kreisi no Matsi. Plk. 11,00 sākās ienaidnieka uzbrukums. 5. rota neizturēja un ieņēma jaunas pozicijas pie Vārstu ciema, tādā kārtā atklājot 6. rotas kreiso flanku. Pēdējā, apdraudēta no divām pusēm, pārgāja pa laipām Melnupes labā krastā. Ar 6. rotas atiešanu ienaidnieks nokļuva II btl. labā flankā un pat aizmugurē. Tādēļ visam bataljonam nācās pāriet Melnupes labā krastā. Bataljonu atiešanu sedza 7. un daļa no 8. rotas. Matsi pusmuižā palika igauņu 2. jātnieku pulka daļas, bet ap pusnakti ienaidnieks piespieda arī tās atiet Melnupes labā krastā. Pēc tam tiltu pie Vecrozes btl. komandieris pavēlēja nojaukt.
Labā spārnā ienaidnieks ap plk. 11,00 uzbruka Mencas mž. un Konnūkūlai, bet igauņu Kaleva-Maleva btl. un Valmieras pulka I btl., pabalstīts ar mūsu abu pusbate-r i j u uguni, to sekmīgi atsita. Pa Jaunrozes un Mencas mž. ceļu Hūtti mājām tuvojās kāds ienaidnieka bruņotais automobilis, bet mūsu baterijas uguns to padzina.
Vakarā stāvoklis bija šāds: Konnukūlas mājas ieņēma
3. rota, kuru naktī pārvietoja uz dienvidu Alakulu Melnupes labā krastā, Andsi mājās — 1. rota, Hūttes mājās — 3. igauņu kājn. pulka 7. rota, Mencas muižā — Kaleva-Maleva btl., somu rota un Valmieras pulka 2. un 4. rotas. II bataljona vienības ieņēma pozicijas no Punša mājām līdz Ounga mājām, bet tālāk pa kreisi
— igauņu 2. jātnieku pulka daļas. Mūsu abas pusba-terijas ieņēma iepriekšējās pozicijas.
Melnupe jau bija iegājusi krastos un vairs nebija nopietns šķērslis ienaidnieka uzbrukumam. Tāpēc nākošās dienās visā frontē kājnieku daļas nodarbojās ar poziciju nostiprināšanu.
26. aprīlī ienaidnieka artilērija no Perakonnas rajona apšaudīja Mencas mž. Mūsu II pusbaterija apšaudīja Perakonnu un piešāva vairākus mērķus dienvidos no Mencas mž.

Mencas mž. pils.
Naktī ienaidnieks apšaudīja mūsu pozicijas Mencas mž. rajonā ar ložmetēju un šauteņu uguni, vairākkārt mēģinot tām tuvoties, bet mūsu uguns to apturēja.
27. aprīlī Mencas mž. rajonu apšaudīja ien. artilērija. Mūsu abas pusbaterijas apšaudīja ienaidnieku, kas bija novērojams dienvidos un dienvidaustrumos no Mencas mž.
27. aprīli
28. aprīli
28. aprīlī Valmieras pulka izlūki pārgāja Melnupi un izlūkoja Matsi pmž. un Vārsti ciema rajonu. Pēc viņu ievāktām ziņām, ienaidnieks jau 27. aprīlī plk. 17,00 atkāpies no Matsi pmž. un Vārstu ciema uz Hincigas pmž. un Suurepeetri.
29. aprīlī ienaidnieks no jauna parādījās atstātās vietās. Mūsu pusbaterijas pārgāja uz jaunām po-
zicijām: I pusbaterija pie Palo mājām un
II pusbaterija pie Punšas mājām.
I pusbaterija piešāva Vecrozes tiltu un dažus citus punktus.
30. aprīlī diena pagāja mierīgi un tikai v a k a r ā II pusbaterija, uz Kaleva-Maleva bataljona komandiera pieprasījumu, izšāva dažas kārtas.
30. aprīlis. 1. maijs.
1. maijā Valmieras pulka štābā ieradās Ziemeļlatvijas karaspēka virspavēlnieks pulkvedis J. Zemitāns. Sapulcētiem bataljonu komandieriem, rotu un bateriju pārstāvjiem pulkvedis paskaidroja patreizējo politisko stāvokli un apjautājās par vajadzībām un trūkumiem.
Priekšpusdienā mūsu I pusbaterija apšaudīja ienaidnieku pretim Vecrozei, bet
II pusbaterija piešāva Vārstu ciemu.
2., 3. un 4. maijs pulka frontē pagāja mierīgi. Ienaidnieks ar artil. un ložm. uguni traucēja mūsu nocietināšanās darbus.
2., 3. un 4. maijs.
5. maijs.
6. maijs.
5. maija vakarā ienaidnieka izlūku daļas tuvojās mūsu pozicijām pie Mencas mž., bet ar kājnieku un mūsu abu pusbateriju uguni tos apturēja.
6. maijā mēs saņēmām no somu baterijas 2 angļu 18 mārc. lielgabalus, kurus novietoja pozicijās pie Ahelo dzirnavām, šī pusbaterija tagad saucās par II pusbateriju.
Divus vecos krievu 1859. g. lielgabalus noņēma no pozicijām pie Punsas un novietoja pie Valmieras pulka transporta.
I pusbaterija, kura jau sastāvēja no diviem angļu 18 mārc. lielgabaliem, palika vecās pozicijās pie Palo mājām.
Priekšpusdienā I pusbaterija piešāva Vārstu ciemu un Matsi pmž.
Vakarā ienaidnieks, pēc īsas artil. sagatavošanas, pārgāja uzbrukumā uz Mencas mž., bet uzbrukumu atsita.
7. maijā ien. artilērija apšaudīja Mencas mž. I pusbaterija vakarā izklīdināja ienaidnieka grupēšanos Vārstu ciemā.
7. maijs, (s. maijs.
8. maija priekšpusdienā ien. artilērija apšaudīja Valmieras pulka pozicijas pie Vecrozes mž., kas norādīja, ka ienaidnieks šai rajonā pievedis artilēriju. Mūsu I pusbaterija apšaudīja Matsi pmž. un Vārstu ciemu, bet
II pusbaterija piešāva dažus mērķus.
9. maijā plk. 09,45 ienaidnieks apšaudīja ar artil., Iž. un šauteņu uguni ziemeļu Alakūlu un Vecrozi. Vairākas granātas krita mūsu I pusbaterijas nov. punkta priekšā, bet nesprāga. Mums bija norādījumi, ka šaujošā ienaidnieka baterija atrodas pie Metstagas, uz kurieni mūsu I pusbaterija atklāja uguni un piespieda ien. bateriju klusēt. Pēc tam
9. maijs.
I pusbaterija apšaudīja Vārstu ciemu un Matsi pmž.
10. maijā Vecrozes tiltam bez ieročiem, brāļošanās nolūkā, tuvojās ap 12 ienaidnieka karavīru, bet tie tika padzīti.
10. maija.
11. maijs.
12. maijs.
11. maijā ap plk. 20,00 ien. baterija apšaudīja Vecrozi, uz ko mūsu I pusbaterija atbildēja, izšaujot uz Metstagu, kur, kā likās, atradās ien. baterija, 40 granātas, pēc kam ien. baterija apklusa. Bez tam I pusbaterija apšaudīja ienaidnieka nov. posteņus pretim Vecrozei.
12. maijā ap plk. 14,30—17,00 ien. artilērija apšaudīja Sāru mž. un Ahelo dzirnavu rajonu, izlaizdama ap 100 granātu. Mūsu II pusbaterija piespieda ienaidnieka bateriju klusēt.
Ap plk. 22,00 I pusbaterija apšaudīja Vārstu ciemu un Vecrozes tilta rajonu, no kurienes ienaidnieks ar lož. uguni bija sācis apšaudīt Valmieras pulka rotu pozicijas. Ap plk. 23,00, izmantojot miglu, lielāks pulciņš ien. izlūku mēģināja pāriet Melnupi pie Punsas, bet tika laikā pamanīti un izklīdināti ar ložmetēju un šauteņu, kā arī ar mūsu I pusbaterijas uguni.
13. maijā visā Valmieras pulka frontē ložmetēju un šauteņu uguns. Ap plk. 13,00 I pusbaterija izklīdināja Vārstu ciemā un Matsi pmž. novērotos ienaidnieka kājniekus un vezumus.
13. maijs.
14. maijs.
14. maijā ap plk. 13,30 pret Vecrozi parādījās ienaidnieka kolonna, apm. divas rotas. Mūsu I pusbaterijas uguns to izklīdināja. Pēc kāda laika ien. artilērija atklāja stipru uguni uz ziemeļu Alakūlas ciemu, bet lielākā daļa ien. šāviņu nesprāga. I pusbaterija izšāva uz novēroto ien. baterijas poziciju 30 granātas, pēc kam ien. baterija apklusa.
Plk. 20,00 novēroja, ka lielāki ienaidnieka spēki' un kāds-bruņotais auto virzās dienvidos no Mencas mž. Mūsu II pusbaterija atklāja uz turieni uguni, izšaudama 50 granātas un 35 šrapneļus. Ienaidnieks atkāpās Jaunrozes- virzienā.
Nakti uz 15. maiju Valmieras pulka frohtē notika pārgrupēšanās. I btl. ieņēma pozicijas uz Melnupes labā krasta no-Melnupes dzelzceļa tilta līdz Sāru mž. iesk., II btl. — no Sāru mž. līdz Vecrozes mž. iesk. Pa kreisi no II btl. pozicijas ieņēma igauņu 2. jātnieku pulks. Mencas mž. palika igauņu Kaleva-Maleva btl. un somu rota.
15. maija agrā rītā mūsu I pusbaterij a. uz igauņu pieprasījumu, apšaudīja Vārstu ciemu un Matsi pmž. īsi pēc pusdienas ienaidnieks atklāja uz mūsu II pusbateriju (pie Ahelo dzirnavām) stipru artil. uguni, izšaudams līdz plk. 13,30 ap 150 šāviņu. Daži šāviņi krita pie pašas pusbaterijas. Lai glābtu pusbateriju, vajadzēja mainīt poziciju. Pozicijas maiņa zem ien. artilērijas uguns bija ļoti grūta; tikai pateicoties pusbaterijas komandiera un apkalpes drošsirdīgai darbībai izdevās pusbateriju pārvietot uz jaunām pozicijām starp Ahelo dzirnavām un Sengi ciemu un tā glābt to no iznīcināšanas. Pēc nostāšanās jaunās pozicijās, II pusbaterija atklāja granātu un šrapneļu uguni uz šaujošo ien. bateriju un to-apklusināja.
Kā vēlāk noskaidrojās, mūsu II pusbaterijas pozicijas vietu ienaidniekam bija norādījis kāds pie ienaidnieka pārbēgušais Alakulas ciema iedzīvotājs.
Plk. 16,00 pie Mencas st. piebrauca ien. bruņotais vilciens un sāka izsēdināt desantu.
Mūsu II pusbaterija atklāja uz desantu uguni un piespieda bruņoto vilcienu ar visu desantu atiet Apes virzienā.
No pārbēgušā 13. sarkanā latv. strēlnieku pulka I btl. adjutanta par ienaidnieka stāvokli saņēma šādas ziņas: 13. pulka I btl. ieņemot fronti ar 1. rotu Matsi rajonā, ar 2. rotu Pussā, ar 3. rotu Matsi pmž. un 2 tranšeju lielgabali atrodoties pie Sen-nas pasta st.; III bataljons — Vārstu ciema rajonā; pulka štābs un artilērija — Metstagā, turpat arī rezerve ar 12 ložmetējiem. Rotās skaitoties ap 75 durkļu un 3 ložmetēji. Pa labi no 13. pulka — 92. pulks, pa kreisi pret Mencas mž. — 97. pulks,, kurš nomainījis 6. sarkano latvju strēlnieku pulku.
16. maija pēcpusdienā ien. artilērija apšaudīja I btl. rajonu, bet bez panākumiem. II pusbaterija atklāja uguni uz ien. bateriju, kuj-a drīz vien apklusa.
17. maijā ap pusdienas laiku ien. baterija apšaudīja I btl. rajonā Alakulas ciemu un tad pārnesa uguni uz Ahelo-Sāru mž. rajonu, pie kam dažas granātas krita mūsu II pusbaterijas pozicijas tuvumā. II pusbaterija tanī pat laikā apšaudīja ienaidnieka bruņoto vilcienu, kas tuvojās Mencas st., un piespieda to atiet. Ap to pašu laiku kāda cita ien. baterija apšaudīja ziemeļu AlakUlas un Rebases ciemu. I pusbaterija apšaudīja ien. pozicijas pret mūsu I btl. iecirkni un arī ien. bateriju Metstagā, kura drīz vien apklusa. Vārstu ciema apšaudes laikā bija novērojama ienaidnieka pāniska bēgšana no ciema.
18. maijā plk. 06,00 II pusbaterija, ieņemdama jaunas pozicijas, ļoti sekmīgi apšaudīja ien. pozicijas ziemeļaustrumos no dzelzceļa tilta un piespieda ienaidnieku bēgt. Pēc tam pusbaterija atgriezās savās iepriekšējās pozicijās.
19. maijā plk. 19,00 pie Vecrozes tilta pienāca 3 ien. karavīri un uzaicināja izbeigt karošanu. Mūsu kājnieku postenis atklāja uguni, vienu no tiem nogalinot. Pēc tam ienaidnieks atklāja uz mūsu kājnieku pozicijām pie Vecrozes stipru artilērijas, ložmetēju un šauteņu uguni. I pusbaterija, savukārt, atklāja uguni uz sapulcējušos pret Vecrozi ienaidnieku un piespieda to atiet. Pēc tam I pusbaterija pārnesa uguni uz ien. bateriju pie Metstagas. Jau pēc dažiem izlaistiem šāviņiem ien. baterija apklusa. Ap plk. 20,00 II pusbaterijas novērotājs ieraudzīja ienaidnieka spēku grupēšanos Andsi un Tīdena mājās, uz kurām II pusbaterija atklāja uguni un ienaidnieku izklīdināja.
Plk. 21,30 Valmieras pulka 8. rotas komandieris ziņoja, ka ienaidnieks grupējās pretim igauņu 2. jātnieku pulka rajonam ziemeļos no Vecrozes. I pusbaterijas uguns arī šeit ienaidnieku izklīdināja.
20. maijā ap pusdienas laiku mūsu I pusbaterijas uguns izklīdināja ienaidnieka
spēkus ziemeļos no Vecrozes, pretim igauņu 2. jātnieku pulka iecirknim. Plk. 20,00 ienaidnieka baterija apšaudīja mūsu II pusbaterijas pozicijas, bet bez panākumiem.
Ap plk. 22,00 I pusbaterija apšaudīja Matsi pmž. un Raudsepa ciemu, izklīdinādama ienaidnieku.
21. maijā ap pusdienas laiku I pusbaterija apšaudīja ien. pozicijas pret mūsu II btl. iecirkni. Ienaidnieka baterija vāji atbildēja, izšaudama dažus šāviņus uz Vecrozi un Alakūlas ciemu, un drīz vien apklusa. Kāda ien. baterija apšaudīja mūsu II pusbaterijas pozicijas, bet bez panākumiem.
22. maijā plk. 02,00 I pusbaterijas vienu lielgabalu vltn. V. šēnfelda vadībā pārvietoja uz igauņu 2. jātnieku pulka iecirkni, no kurienes tas, kopdarbībā ar igauņu jātniekiem, plk. 06,00 apšaudīja Sennes pasta staciju, pēc kam igauņu 2 eskadroni pārgāja Melnupi un šo pasta staciju ieņēma.
Ap plk. 16,00 ienaidnieks sāka pulcēt spēkus ziemeļos no Matsi pmž., bet I pusbaterijas otrs lielgabals, kas bija palicis pozicijās pie Palo mājām, ar savu uguni ienaidnieku izklīdināja. II pusbaterija apšaudīja ien. bateriju un ien. kājnieku pozicijas pret mūsu I btl. iecirkni.
23. maijā plk. 02,00 ienaidnieks uzbruka Mencas mž., bet Kaleva-Maleva bataljons, II pusbaterijas uguns pabalstīts, uzbrukumu atsita.
23. maijā Valmieras pulks saņēma pulkveža Z e m i t ā n a rīkojumu nosūtīt 1. Valmieras bateriju uz Rūjienu pie 2. Cēsu kājn. pulka, baterijas pārveidošanai divās baterijās. Baterija nodeva 4 angļu 18 mārc. lielgabalus igauņu 1. artilērijas pulka 5. baterijai, kuru tagad piedalīja Valmieras pulkam, un aizbrauca caur Valku uz Rūjienu. Valkā Valmieras baterija nodeva 2 vecos krievu 1895. g. sistēmas lielgabalus izlabošanā Ziemeļlatvijas brigādes remontu darbnīcā un 25. maijā novietojās Naukšēnu mž.
Piecdesmit dienu ilgajā kopdarbībā ar Valmieras kājnieku pulku un vairākām igauņu vienībām, Valmieras baterijas karavīri mācījās augsti vērtēt, no vienas puses, krietnu un drošsirdīgu kājnieku kaujas spējas un varonību un, no otras puses,
— īstas, neliekuļotas kareiviskas draudzības lielo nozīmi. Baterijas karavīri arvien zināja, ka valmierieši tos neatstās grūtā brīdī un darīs visu iespējamo viņu stāvokļa atvieglošanai. Tie bija uzticami draugi smagajās kara gaitās un dalījās ar bateriju visos savos priekos un bēdās, tādēļ arī sadarbība noritēja vislabākā saskaņā, un šai ziņā grūti kaut ko labāku vēlēties.
Par 1. Valmieras baterijas darbību Valmieras pulks savā vēsturē dod šādu atsauksmi:
«Nepilnu 2 mēnešu ilgajā kopdarbības laikā baterija bija sniegusi savam pulkam, kājnieku ieročiem vāji apbruņotam, visai jūtamu pabalstu, it sevišķi cīņās ap Mclnupi, kur viņa piedalījās gan ienaidnieka kājnieku uzbrukuma atsišanā, gan uzņēmās cīņu ar ienaidnieka artilēriju un bieži to apklusināja. Ne mazāk vērtīgs kā uguns pabalsts bija baterijas netiešais, morālais pabalsts: apziņa, ka kopā ar pulku darbojās artilērija, karavīros pacēla gara možumu un nostiprināja viņu pašpaļāvību un izturību. Kopējās cīņās pulka un baterijas kopdarbība noritēja visciešākā saskaņā un savstarpējā palīdzībā. Baterijas virsnieki, instruktori un kareivji kaujās izturējās augstākā mērā pašaizliedzīgi un varonīgi.»
1. Valmieras baterija kaujās, laikā no 2. aprīļa līdz 23. maijam izšāva no krievu 3,425" lielgabaliem 3022 granātas un 1422 šrapneļus, bet no angļu 18 mārc. lielgabaliem — 1246 granātas un 454 šrapneļus.

IV. Ziemeļlatvijas brigādes un I Ziemeļlatvijas artil. divīziona veidošana.

31. martā 1919. gadā igauņu armijas Virspavēlnieks atļāva veidot latvju brigādi un par tās komandieri iecēla pulkvedi Jorģi Zemitānu. Brigādi pakļāva igauņu 2. divīzijas komandierim.
25. aprīlī Tērbatā pulkv. J. Zemitāns iesāka veidot brigādes štābu. Par brigādes štāba priekšnieku iecēla pulkv.-ltn. Voldemāru Ozolu, par brigādes artilērijas priekšnieku pulkv.-ltn. Eduardu Kalniņu un par brigādes intendantu — kara ierēdni Liepiņu. Igauņiem brigādes štābā artilērijas priekšnieka amats nebija paredzēts un tādēļ igauņu virspavēlnieks šādu amatu neapstiprināja. Sakarā ar to pulkv.-ltn. Ed. Kalniņu iecēla par brigādes komandiera palīgu.
Sākumā brigādē ietilpa 1. Valmieras pulks, 1. Valmieras baterija un rezerves bataljons.
27. maijā nodibināja Ziemeļlatvijas armijas aizmugures priekšnieka posteni, par kui*u iecēla pulkv.-ltn. Miglavu. Viņam bija padotas visas komandantūras. Komandantūru uzdevums bija izdarīt mobilizācijas un uzturēt savā rajonā kārtību.
Rezerves bataljonā cilvēku skaits ātri auga un 18. maijā brigādes komandieris pavēlēja pulkv.-ltn. Kr. Berķim no rezerves bataljona izveidot 2. Cēsu kājnieku pulku, izdalot no tā kadru jauna rezerves bataljona veidošanai. Pēdējo sāka veidot 28. maijā Rūjienā kapt. Mālmanis.
20. maijā 2. Cēsu kājnieku pulks izbrauca no Tērbatas uz Rūjienu, kur ieradās 21. maijā un te palika igauņu 3. divīzijas rezervē, turpinot savu veidošanu un apmācību.
;hu kājn. pulka
došana.

I’ulkv.-ltn. (no 1925. g. ģenerālis) Eduards Kalniņš, Ziemeļlatvijas brigādes komandiera palīgs un artilērijas priekšnieks.
Artilērijas inspektors no 1. IV 22. g. — 31. I 35. g.
25. aprīlī brigādes komandieris uzdeva kapteinim Jurkam Valkā veidot I Ziemeļlatvijas eskadronu, bet maija mēneša otrā pusē ritmeisteram Goldfeldam — 2. eskadronu. Zirgu un seglu trūkuma dēļ abi minētie eskadroni veidojās ļoti gausi un bija mazā sastāvā.
2. Zie-it vijas idošana.
Lai radītu kustīgu karaspēka vienību, kas nebūtu apgrūtināta ar transportu, Ziemeļlatvijas brigādes vadība 26. maijā uzdeva kapteinim Aparniekam-Apsēnam veidot kājnieku un jātnieku partizāņu nodaļu, šo nodaļu nosauca par Ziemeļlatvijas partizāņu pulku.
Ziemeļlatvijai partizāņu pulka veidofi
2. Cēsu btr. veidošana.
Ar Ziemeļlatvijas brigādes 23. maija pavēli (Nr. 32) vltn. Teodoram Skujeniekam tika uzdots veidot 2. C ē s u

2. Cēsu baterijas komandieris virsleitnants Teodors Skujenieks.
I Ziemeļlatvijas artilērijas diviziona komandieris no 20. VI 19. g. līdz 28. III 20. g.
I
bateriju, ieceļot viņu par šīs baterijas komandieri, skaitot no 20. maija un atstājot viņu arī par 1. Valmieras baterijas pagaidu komandieri.
26. maijā Naukšēnu muižā vltn. T. Skujenieks stājās pie 2. Cēsu baterijas veidošana s.
27. maijā baterijas veidošanai no 1. Valmieras btr. pārvietoja vltn. V. šēnfeldu un 53 instr.-kareivjus, bet no 2. Cēsu kājnieku pulka — 38 instr. un kareivjus. Vēlāk baterijas cilvēku sastāvu vēl papildināja ar Rūjienas mobilizācijas komisijas iesauktiem kareivjiem, kā arī ar dažiem kareivjiem no Ziemeļlatvijas brigādes štābam
10. jūnijā baterijas sastāvs bija sekojošs: baterijas komandieris vltn. T. Skujenieks, vecākais virsnieks vltn. V. Šēnfelds, jaunākie virsnieki: vltn. V. Dūms un ltn. Vītums, baterijas darbvedis — kara laika ierēdnis Pin-nis, 148 instruktori un kareivji.
Zirgus baterija saņēma no Ziemeļlatvijas brigādes intendanta un no 1. Valmieras baterijas (10. jūnijā baterijā bija 84 zirgi).
šautenes baterija saņēma no 2. Cēsu kājnieku pulka. Pavisam saņēma 80 gab. 3'" krievu šautenes, bet tā kā Cēsu pulkam pašam šauteņu skaitīs bija nepietiekošs, tad vēlāk tās vajadzēja atdot atpakaļ. Transporta līdzekļus, sakaru līdzekļus, zirglietas un artilērijas instrumentus baterija saņēma no igauņiem.
11. jūnijā Valmieras stacijā 2. Cēsu baterija saņēma no igauņu 3. artilērijas pulka 2. btr. vienu angļu 6" haubici ar piederumiem un tās iejūgšanai nepieciešamās zirglietas.
Arī ’l. Valmieras bateriju Naukšēnu muižā papildināja ar cilvēkiem, zirgiem un materiālo daļu. 9. jūnijā 1. Valmieras baterija saņēma no igauņiem 4 angļu 18 mārc. lielgabalus, un jau 10. jūnijā, kopā ar 2. Cēsu bateriju, izbrauca no Naukšēnu muižas uz Valmieru, kur ieradās 11. jūnijā un novietojās Kaugurmuižā un tās apkārtnē.
nieras
1. Valmieras baterija izbrauca uz Cēsu fronti 12. jūnijā, bet 2. Cēsu baterija — 13. jūnija vakarā.
15. jūnijā 2. Cēsu baterija saņēma no sarkanās armijas pārnākušās baterijas vienu 42'" krievu lielgabalu līdz ar zirgiem un apkalpi; 18. jūnijā baterija Lodes stacijā saņēma no igauņiem 2 angļu 47"' lielgabalus, artilērijas instrumentus un zirglietas, bet krievu 42"' lielgabalu līdz ar zirgiem un amuniciju, kā arī angļu 6" haubici baterijai vajadzēja nodot igauņiem. 42'" lielgabala apkalpi pārvietoja uz jaunveidojamo 3. Rūjienas bateriju.
Ar Ziemeļlatvijas brigādes pavēli (Nr.70) no 20. VI 19. vltn. T. Skujeniekam tika uzdots veidot I Ziemeļlatvijas divīzionu, sastāvošu no
jļlatv.
īziona
ana.
1. Valmieras, 2. Cēsu un jaunvedojamās 3. Rūjienas baterijas. Par šī divīziona komandieri iecēla T. Skujenieku.
20. jūnijā vltn. T. Skujenieks uzdeva vltn. V. šēnfeldam sākt veidot 3. Rūjienas bateriju.

3. Rūjienas baterijas komandieris vltn. Valdemārs Šēnfelds.
Tanī pašā dienā vltn. V. Šēnfelds Skangalu muižā uzsāka baterijas veidošanu. Uz bateriju pārvietoja jaunāko virsnieku amatos ltn. Pauderu un Itn. Jurikas, kā arī no sarkanās armijas pārnākošas 42"' baterijas 80 instruktorus un kareivjus. No Ziemeļlatvijas brigādes intendanta baterija saņēma 63 zirgus. Bez tam baterija dabūja 28 gab. 3'" krievu šautenes.
20. jūnija vēlā vakarā vltn. šēnfelds saņēma diviziona komandiera pavēli atgriezties 2. Cēsu baterijā, jo nākošā dienā varēja gaidīt, ka vāci uzsāks kara/ darbību, kas arī notika.
21. jūnijā, kad vācu daļas, pārraudamas fronti, tuvojās Skangalu mž., baterija pārgāja uz Mūru mž., bet nākošā dienā
uz Raugurmuižu pie Valmieras, kur baterija pabeidza savu veidošanu.
Ziemeļlatvijas brigādes komandieris 24. jūnijā par baterijas komandieri iecēla vltn. Valdemāru šēnfeldu.
Baterijas cilvēku sastāvu papildināja ar Valmieras etapa komandanta, Ziemeļlatvijas rezerves bataljona, 2. Cēsu baterijas un brīvprātīgi baterijā pieteikušamies pilsoņiem.
9. jūlijā baterijas sastāvs bija sekojošs: baterijas komandieris vltn. V. šēnfelds, vecākais virsnieks vltn. H. Lūsis, jaunākais virsnieks ltn. Pauders, baterijas darbvedis kara laika ierēdnis Ilgašs, 148 instruktori un kareivji un 97 zirgi.
Pēc transporta līdzekļiem un zirglietām baterijas komandieris griezās pie Ziemeļlatvijas brigādes intendanta, bet no tā saņēma tikai zirglietas, un tās pašas niecīgā daudzumā. Tāpēc baterija iesāka meklēt un vākt Valmieras apriņķī sarkanās armijas atstātās kaļ’a mantas. Panākumi bija apmierinoši: baterija savācai vienu lauka virtuvi, vairākus pārjūgus, divričus un to atsevišķās daļas. Baterijas kāreivji-amatnieki savāktās mantas saveda lietošanas kārtībā. Tādā pat ceļā baterija tika pie aizjūgiem, segliem un citām zirgu lietām. Iztrūkstošos iemauktus baterijas karavīri pagatavoja no ziedojumu ceļā savāktiem liniem.
1. jūlijā baterija saņēma no Ziemeļlatvijas brigādes remonta darbnīcas 2 krievu 3,425" 1895. g. lielgabalus, bet bez leņķmēriem, kvadrantiem un rezerves daļām. Priekš minētiem lielgabaliem rezerves daļas baterija salasīja Valmierā no sarkanās armijas pamestiem bojātiem tādas pašas sistēmams lielgabaliem, bet leņķmērus un kvadrantus saņēma vēlāk Rīgā armijas artilērijas noliktavās.
9. jūlijā baterija pa zemes ceļu izbrauca uz Rīgu un 12. jūlijā ieradās Rīgā, kur novietojās bijušās Artilērijas kazarmās pie 1905. g. parka.
Pa ceļam uz Rīgu baterija savāca ap 9 km pamesta lauka kābeļa. Tēlefona aparātus baterija iegādājās Rīgā. Te baterija saņēma arī nepieciešamos artilērijas instrumentus.

V. Kaujas darbība Ziemeļlatvijā līdz Cēsu kaujām.

20. maijā Ziemeļlatvijā lielinieku fronte uz Jaunāmuižas, Vijciema, Strenču, Burtnieku ezera, Ainažu līnijas bija vēl ieņemta pietiekoši stipri. Pēc Rīgas zaudēšanas 22. maijā, lai glābtu Ziemeļlatvijā sava kreisā spārna spēkus no ielenkšanas un iznī-• cināšanas, lielinieki mēģināja izveidot jaunu fronti Gaujas kreisā krastā no Strenčiem līdz Siguldai, un no turienes caur Allažiem uz Rembati līdz Skaistkalnei. Vecās pozicijās uz Ainažu, Sedas, Strenču līnijas palika tikai lielinieku arjergardi.
Igauņu 6. pulka skolnieku rota ar bruņoto automobiļu piepalīdzību 26. mļaijā ieņēma Valmieru, kur koka tilts pār Gauju bija nodedzināts, bet ienaidnieks vēl turējās Pārgaujā. 28. maijā igauņu daļas kopā ar Ziemeļlatvijas partizāņu un Cēsu pulka
1. rotu ieņēma arī Valmieras Pārgauju.

Stāvoklis Latvijas un Igaunijas frontē 1919. g. 26. maijā.
29. maija rītā 2. Cēsu kājn. pulks izgāja no Rūjienas uz Valmieru. Pulkā skaitījās 21 virsnieks un apm. 750 instruktoru un kareivju, no kubiem īsto karotāju bija ap 400.
Valmierā pulks ienāca 30. maija pievakarē. Partizāņu pulks ar Cēsu pulka 1. rotu virzījās tālāk un 30. maija pēcpusdienā ieņēma Cēsis. Igauņu daļas turpināja ienaidnieku vajāt Smiltenes virzienā.
2. Cēsu kājn. pulks 30. maijā saņēma pavēli pāriet uz Cēsīm. Bija zināms, ka ienaidnieks ir pilnīgi demorālizēts un nekārtībā bēg uz austrumiem, ka Cēsīs atrodas Ziemeļlatvijas partizāņu gavpils virzienos, kur ar viņiem tagad cīnās daļa mūsu un igauņu karaspēka, un ka tādēļ arī landesvēram būtu jādarbojas šai virzienā, bet nevis nākt uz Cēsīm. Ritm. Jēna izrādīja neviltotu izbrīnu un solījās nekavējoties ziņot par to virsštābam. Brigādes vadība lūdza Jēnu paziņot arī landesvēra pārējām kolonnām, lai tās pārtrauktu savu gājienu, kamēr virsštābs nebūs nokārtojis savas attiecības ar mums. Jēna to apsolīja un aizbrauca atpakaļ uz Ieriķiem.
Par visu notikušo pulkv. Zemitāns ziņoja igauņu 2. un 3. divīzijas komandierim, ka arī ģen. Laidoneram, ar lūgumu — nozīmēt pilnvarotu virsnieku sarunu vešanai ar vācu virsštāba pārstāvi, kas ieradīsies Cēsīs 3. jūnijā plk. 08,00.
Sarunu vešanai ar landesvēra pilnvarotiem ģen. Laidoners nozīmēja igauņu 3. divīzijas štāba priekšnieku pulkv.-ltn. Reeku.
Ritm. Jēnas apsolītais sarunvedis 3. jūnijā Cēsīs neieradās. Ap plk. 11,00 Raiskuma tiltam no Straupes puses tuvojās landesvēra nodaļa ar 2 lielgabaliem, kapt. Manteifeļa vadībā. Mūsu postenis pie Raiskuma tilta nodaļu apturēja un posteņa priekšnieks paskaidroja, ka bez brigādes vadības atļaujas neviena karaspēka daļa nedrīkst ieiet Cēsīs, un uzrādīja nodaļas priekšniekam oficiālu rīkojumu. Kapt. Manteifels nepiegrieza tam nekādu vērību, un ap plk. 12,00 nodaļa ienāca Cēsīs un apmetās agrākā tirgus laukumā, iepretim Baltijas viesnīcai, kur atradās Cēsu kājn. pulks un brigādes štābs, šīs nodaļas daži karavīri sāka izdalīt iedzīvotājiem un izlipināt uz sienām Nied-ras valdības uzsaukumus.
Kapt. Manteifels ar vairākiem virsniekiem ieradās brigādes štābā un lūdza atļauju viņa nodaļai palikt Cēsīs, uzstādīt savu radiostaciju un ierīkot savu komandantūru. Brigādes štāba priekšnieks atbildēja, ka Cēsīs ir jau nodibināta latvju komandantūra, kādēļ vācu komandantūras ierīkošana ir lieka, un lika priekšā nodaļai atiet uz Kārļa mž., kas atrodas 8 km dienvidrietumos no Cēsīm. Kapt. Manteifels paskaidroja, ka Cēsīs tas esot ieradies uz vācu virsštāba pavēli un tāpēc uz Kārļa muižu pāriet nedomājot. Kad viesnīcā iesteidzās kāds viņa virsnieks un paziņoja, ka tirgus laukuma apkārtējos namos ir parādījušies mūsu karavīri ar patšautenēm1), kapt. Manteifels savu izturēšanos krasi mainīja un štāba priekniekam pateica, ka iešot uz Kārļa muižu.
’) Sarunu laikā tos bija norīkojis Cēsu pulka komandieris pulkv. Kr. Berķis, lai vajadzības gadījumā varētu apšaudīt tirgus laukumu, kur atradās landesvēra nodaļa.
Plk. 23,30 Cēsīs ieradās Igaunijas armijas pilnvarotais pltn. Reeks un kopā ar brigādes vadību sastādīja sekojošu rakstu:
4. jūnijā 1919. g. plk. 00,05. Cēsis. Nr. 705.
I. Rīgā. Baltijas zemessargu priekšniekam Fletcheram.
II. Ieriķos. RitmeLsteram Jēnam.
III. Kārļu muižā. Kapteinim Manteifelim.
Līdz kamēr noskaidrosies attiecības starp Igaunijas un tām Latvijas karaspēka daļām, kas operē Ziemeļlatvijā un atzīst Ulmaņa valdību, un tām karaspēka daļām, kas virzās no Rīgas, Igaunijas virspavēlnieks noteic šādu robežas līniju: Gaujas upe no Grīvas līdz Siguldai, bet no turienes tālāk caur Nītauri un Vecpiebalgu Udz Jaungulbenei.
Lai izvairītos no nopietniem pārpratumiem, visām karaspēka daļām, kas virzās no Rīgas puses un ir pārgājušas norādīto līniju, lieku priekšā atiet atpakaļ aiz šīs līnijas 12 stundu laikā no šī dokumenta saņemšanas brīža. Par izpildīšanu lūdz nekavējoties paziņot.
Igaunijas karaspēka virspavēlnieka pilnvarotais
ģenerālštāba pulkv.-ltn. R e e k.
Ziemeļlatvijas karaspēka virspavēlnieks
pulkvedis Zemitāns.
Uz šo rakstu kapt. Manteifels 4. jūnijā ap plk. 10,30 paziņoja, ka viņš rakstā minētās prasības bez savas priekšniecības nevar izpildīt un cer, ka 12 stundas skaitīs no tā laika, kad rakstu būs saņēmis majors Fletchers.
4. jūnijā Ziemeļlatvijas brigādes štābs deva rīkojumu visām daļām pastiprināt apsardzību. Pulkvedis Zemitāns tēlegra-fēja arī uz Tallinu, lai ātrāk izsūta bruņotos vilcienus. 2. Cēsu kājn. pulka papildināšanai pilsētā izsludināja mobilizāciju. Pieteicās daudz brīvprātīgo, sevišķi vidusskolu skolnieku. No Valmieras un Cēsu vidusskolu skolniekiem izveidoja Cēsu pulka
8. rotu (108 cilv.).
Vakarā Cēsīs iebrauca igauņu bruņotie vilcieni Nr. 2 un 4. Ar tiem atbrauca arī Amerikas Savienoto Valstu militārās misijas priekšstāvis pulkv. D a v 1 e y’s, lai uz vietas informētos par polītisko stāvokli.
5. jūnija rītā 2. Cēsu kājn. pulka kājn. izlūku komandas priekšnieks ziņoja, ka 4. jūnija vakarā vācu daļas no Kārļu mž. aizgājušas Ieriķu virzienā. Arī Plan-Dubrovskis ziņoja, ka vācu daļas atstājušas Araišu mācītāja mž. un apstājušies pie Meltur-kroga, kur aizbarikādējuši šosejas tiltu un nostādījuši ložmetējus.
Plk. 12,00 izbeidzās laiks, kad landesvēram vajadzēja atiet aiz nosacītās līnijas, bet atbildes nekādas nebija. Pienāca ziņa, ka landesvēristi bojā dzelzceļu starp Cēsīm un Ieriķiem.
Ap plk. 14,00 uz Ieriķiem ar bruņotiem vilcieniem izbrauca pltn. Reeks, pulkv.-ltn. Ozols un pulkvedis Davley’s, lai pārliecinātos, vai landesvēristi Ieriķus ir atstājuši. Āraišu stacijā viņi satika pulkv. Baloža brigādes pulk.-ltn. Bolšteinu un kapt. Beķeri, kūpi bija atbraukuši automobilī no Rīgais, lai informētu pulkv. Zemitānu par Dienvidlatvijas stāvokli un saņemtu ziņas par stāvokli Cēsīs. Kad bruņotais vilciens lēnā gaitā tuvojās Amatas tiltam, pie vilciena pieskrēja dzelzceļa sargs un ziņoja, ka vāci pie tilta izrakuši bedri un tad atkal to aizbēruši, laikam tiltu minierējuši. No vilciena izsūtīja patruļu tiltu apskatīt. Kad bruņotā vilciena seržants sāka izņemt zem tilta ieraktās mīnas, no mežmalas viņpus tilta vāci atklāja uz mūsu patruļu šauteņu uguni, ievainojot minēto seržantu un nošaujot vienu virsnieka vietnieku. No meža izvirzījās landesvēristu ķēde un sāka ielenkt bruņoto vilcienu, bet bruņotā vilciena ložmetēju un artilērijas uguns landesvēristus izklīdināja. Vilciens atgriezās Cēsīs ap plk. 20,00.
Sadursmes laikā pie Amatas tilta no Ieriķiem Cēsīs saņēma šādu tēlefonogrammu:
Igaunijas armijas virspavēlnieka pilnvarotam.
Landesvēra pavēlnieka atbilde uz Igaunijas armijas virspavēlnieka prasībām un noteikumi, pie kādiem Latvijas ministru kabinets1) ir ar mieru vest sarunas ar Igaunijas virspavēlnieku, 5. jūnijā tiks nodoti pilnvarotai personai Ieriķu muižā līdz plk. 20,00 vakarā. Pilnvarotā persona var ierasties pa Cēsu-Ieriķu šoseju. Tuvojoties mūsu priekšējām daļām, viņai jātur rokā balta drāniņa. Ja līdz plk. 08,00, 5. jūnijā neviena persona neieradīsies pēc minētiem noteikumiem, mēs pieņemam, ka Igaunijas armijas virspavēlnieku mūsu noteikumi neinteresē, un mēs spersim attiecīgus soļus.
Latvijas ministru prezidenta pilnvarotais un Landesvēra pavēlnieks
Jūlijs Sīmanis.
Tā kā pie Amatas tilta jau bija notikusi sadursme un nebija arī izpildīta prasība par landesvēra atiešanu aiz nosacītās līnijas, tad uz Ieriķiem nevienu neizsūtīja.
Cēsu pilsētas aizstāvēšanu brigādes komandieris uzdeva Cēsu pulka komandierim pulkv. Kr. Berķim.
Mūsu spēku stiprums bija apm. 700 durkļu, 3 ložmetēji, 17 patšautenes un 78 zobeni. Igauņiem bija 2 bruņotie vilcieni ar 2 lielgabaliem, 15 ložmet. un 200 durkļiem.
Landesvēra spēki bija sapulcēti Ieriķu un Līgatnes rajonā. Te atradās: ritm. Jēnas btl. (agrākais Eilenburga btl.), kapt. Manteifeļa nodaļa (Trieciena btl. 5. rt. un jātn. švadrons, 2 lg.
’) Niedras.
un ložm. komanda) un Pētersdorfa nodaļa. Par Medema nodaļas atrašanās vietu ziņas trūkst, bet Malmēdes btl. un Trieciena btl. galv. spēki atradās Rīgā.
Cilvēku skaita ziņā landesvēris nebija daudz stiprāks par
2. Cēsu kājn. pulku, bet bija norūdīts kaujās un daudz labāk apbruņots. Viņa rīcībā bija arī artilērija, bet Cēsu pulkam tādas nebija, jo mūsu 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas pagaidām bija bez lielgabaliem un atradās Naukšēnu muižā.
Cēsu pulkā daudz maz apmācītas bija 3 rotas, bet 3 rotas bija tikko izveidotas. Sakaru līdzekļi bija ļoti trūcīgi.
6. jūnijā ap plk. 03,00 7. rotas komandieris pa tēlefonu paziņoja pulka štābam, ka ienaidnieks uzbrūk Līvu pagasta namam un blakus iecirkņos manīti ien. izlūki. Tā tad kauja ar landes-vēru bija sākusies.
6. jūnijs. Schēma Nr. 5.
Šai kaujā techniskā un skaitliskā pārsvarā esošais landeā-vērs guva panākumus.
6. jūnija vakarā 2. Cēsu kājn. pulks ieņēma aizstāv, pozi-ciju Raunas upes labā krastā no Gaujas līdz Zilkalniešu mājām.
7. jūnijā 2. Cēsu kājn. pulku nomainīja igauņu 6. pulka
II btl. Pēc tam Cēsu pulks aizgāja rezervē uz Liepas mž. rajonu, kur atradās līdz 16. jūnijam, šinī laikā pulks papildināja jau esošās rotas un izveidoja iztrūkstošās.
Pēc 6. jūnija kaujas ģen. fon der Golcs nosūtīja igauņu armijas virspavēlniekam tēlegrammu, ka Ziemeļlatvijas karaspēka daļas esot uzbrukušas landesvēram, kas atrodoties viņa padotībā. Viņš negribot iejaukties šinī strīdīgajā lietā un aicina to pašu darīt arī igauņus. Ja gadījumā igauņi palīdzētu Ziemeļlatvijas karaspēka daļām, tad arī viņš mainīšot savus uzskatus.
Pamiera
noslēgšana.
Tanī pat laikā Latvijas pagaidu valdības priekšstāvis Igaunijā — mācītājs Ramanis griezās pie angļu un amerikāņu konsuliem ar lūgumu, ziņot par stāvokli savām valdībām, lai tās piespiestu landesvēru atstāt Cēsis.
9. jūnija rītā igauņu armijas virspavēlnieks paziņoja Ziemeļlatvijas brigādes vadībai, ka landesvērs ar angļu, amerikāņu un franču pārstāvju starpniecību vēlas vest sarunas. Sarunu vešanai kā igauņu armijas virspavēlnieka pilnvarotais bija nozīmēts pulkv.-ltn. Rinks, bet kā Ziemeļlatvijas brigādes pilnvarotais — pulkv.-ltn. Ed. Kalniņš. Sarunas notika Cēsīs sabiedroto priekšstāvju klātbūtnē. Landesvēra pilnvarotais bija majors Fletchers; bez tam sarunās piedalījās arī Niedras kabineta kaj-a ministrs Dr. Vankins.
Naktī uz 10. jūniju’ noslēdza pamieru, kas stājās spēkā
10. jūnijā plk. 08,00. Vēl īsi pirms pamiera spēkā stāšanās landesvēra smagā artilērija apšaudīja Lodes st. rajonu un lidmašīnas izdarīja gaisa izlūkošanu.
Sarunas turpinājās 10. jūnijā, ar nolūku panākt pilnīgu vienošanos, lai varētu visus spēkus sūtīt cīņā pret lieliniekiem, bet šīs sarunas beidzās bez panākumiem.
11. jūnijā igauņu 3. divīzijas komandieris saņēma šādu igauņu armijas virspavēlnieka direktīvu: «Lai gan dienvidus frontē notiek sarunas un arī noslēgts pamiers, tomēr griežu Jūsu vērību uz to, lai mūsu karaspēks būtu katrā acumirklī gatavs uz manu pavēli uzsākt kara darbību. Ziemeļlatvijā mums naidīgo landesvēra ielaist nevaru. Es palieku pie tās prasības, ka landesvēram jāatiet uz dienvidiem no Gaujas grīvas, Siguldas, Nītaures, Vecpiebalgas un Jaungulbenes līnijas. Sabiedroto komisijas priekšsēdētājs noteikti pabalstīs manu prasību.»
Arī sabiedroto militāro misiju priekšnieks Latvijā, Igaunijā, un Somijā ģen. Gofs (Gough) nosūtīja ģen. Golcam šādu tē-Iegrammu: «Pavēlu 1) visu Jūsu vadībā atrodošos karaspēku atvilkt uz dienvidiem no Gaujas grīvas, Siguldas, Nītaures, Jaungulbenes līnijas; 2) aizsūtīt uz Vāciju pusi no vācu karaspēka;
3) atļaut Ulmanim organizēt nacionālo valdību, kā arī organizēt un apmācīt Latvijas karaspēku bez kādas iejaukšanās; 4) no Jums okupētos apgabalos ievērot sabiedriskās un privāto mantu neaizkaramību; 5) aizvākt projām lielgabalus, kas pārvalda Liepājas ostu. šī pavēle jāizpilda bez kavēšanās, par ko atbildīgu daru personīgi Jūs.»
13. jūnijā Cēsīs notika pilnvaroto sarunas, kur pārrunāja jautājumu par ģen. Golcam dotās pavēles izpildīšanu. Majors Fletchers paskaidroja, ka viņš neesot padots ģen. Gofam, tāpēc arī ģen. Gofa prasība uz viņu neattiecoties un viņš angļu ģen. pavēles bez Niedras valdības piekrišanas neizpildīšot. Majors Fletchers lūdza sarunas atlikt, lai varētu aizbraukt uz Rīgu un šo jautājumu pārrunāt ar Niedras valdību. Pamieru pagarināja.
13. jūnija vakarā igauņu armijas virspavēlnieks saņēma šādu ģen. Golca tēlegr.: «Spriežot pēc atrastiem uzsaukumiem, virspavēlnieks izlieto cīņai ar landesvēra un valsts vācu karaspēka daļām lielā daudzumā lieliniekus, kādēļ uzskatu visu viņa. karaspēku par lieliniecisku, t. i. sev naidīgu un attiecīgi pret to rīkošos.»
Sakarā ar šādu ģen. fon der Golca paziņojumu varēja sagaidīt no vācu puses pamiera laušanu un kara darbības uzsāk-sanu. Tādēļ igauņu armijas virspavēlnieks atdeva rīkojumu sev padotām vienībām būt gatavām uzbrukuma atsišanai, bet pirmām kara darbību neuzsākt.
12. jūnijā Cēsu pulka rajonā ieradās 1. Valm. btr. (4 angļu 18 mārc. lielgab.) un nostājās pozicijā pie Cekulu mājām.
Naktī uz 16. jūniju 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas saņēma 2. Cēsu kājn. pulka komandiera pulkv. Kr. Berķa pavēli nostāties pozicijā Liepas mž. rajonā.
16. jūnijā Cēsu kājn. pulka bataljoni ieņēma sekojošu stāvokli: III btl. labā spārnā 9. rt. starp Gauju un dzelzceļu, centrā — 12. rt., gar abām pusēm dzelzceļam, kreisā spārnā —
10. rt. Spelģu mājas rajonā, rezervē — 11. rt. Dukuļos, kur ari bataljona štābs; I btl. labā spārnā — 2. rt. Vagaļu rajonā,, centrā — 3. rt. Zilkalnieku rajonā, kreisā spārnā — 4. rt. Staļu,. Tirziešu rajonā, rezervē — 1. rt. Jaunraunas muižā, kur arī btl. štābs. Pulka rezervē — 7. un 8. rt. Jaunraunas mž., bet 5. un
6. rt., kā arī kājnieku izlūku komanda, — Liepas mž.
Izlūkošana noskaidroja, ka vācu daļas atrodas Kaunas kreisā krastā, bet artilērija atrodas Kaķu, Libānu un Vaives dzirnavu rajonos. Cēsīs ienaidniekam pienāca arvien jauni papildspēki. Bija redzams, ka ienaidnieks gatavojas kaujai.

VII. Kaujas pie Cēsīm no 19. līdz 23. jūnijam 1919. g.

Majors Fletchers apspriedās ar Niedras valdību un nāca pie slēdziena, ka laiks nāk vairāk par labu igauņu-latviešu pusei. Tāpēc viņš nolēma līdz 1. jūlijam pieņemt Niedras valdības dienestā Dzelzsdivīziju.
Sabiedroto priekšstāvji bija nolikuši apspriedi 20. jūnijā Valkā, ar nolūku panākt galīgu vienošanos starp latvju-igauņu daļām un landesvēru, bet tā patiesībā nenotika, jo landesvērs jau 19. jūnija rītā uzsāka kara darbību pret igauņu un Ziemeļlatvijas karaspēka daļām.
Jau sarunu laikā igauņu 3. divīzijas vadībai ienāca noteiktas ziņas, ka landesvērs sakopo savus spēkus un izdara pārgrupēšanu. Tā kā igauņu-latvju spēki, kas operēja pret landesvēru, bija skaitliski vājāki, tad igauņu 3. divīzijas vadība lūdza igauņu armijas virspavēlnieku noorganizēt šeit stiprākas rezerves, kas arī tika darīts.
Igauņu-latvju spēki CC.su kaujās no 19.—23. jūnijam.
Līdz palīgspēku pienākšanai, igauņu-latvju spēki 19. jūnijā Cēsu rajonā bija šādi: igauņu 3. divīzijas labā spārnā — Rīgas jūrmala, Lādes mž. — 9. kājn. pulks ar vienu artil. vadu. (Pulka kaujas īsastāvs: 26 virsnieki, 926 durkļi, 19 patšautenes un divi smagie ložmetēji.) Vidrižos atradās mūsu Limbažu komandanta mičmaņa Ģelbes apm. 70 vīru liela komanda, bet Lēdurgā — 59 vīru liela komandanta komanda.
Igauņu 6. kājn. pulks ar divām baterijām atradās rajonā no Lielstraupes līdz Gaujai, iepretim Raunas grīvai. (Pulka kaujas sastāvs: 61 virsnieks, 1987 durkļi, 19 patšautenes un 11 smagie ložmetēji.) Bez tam Lielstraupē atradās mūsu kapteiņa Plan-Dubrovska eskadrons (75 zobeni un 40 durkļi, 3 smagie ložmetēji un 2 patšautenes) un mūsu Lielstraupes komandanta komanda, ap 30 cilvēku.
Mūsu 2. Cēsu kājn. pulka kaujas sastāvs bija: 40 virsnieki, 1.430 instr.-kar. un 45 patšautenes. Pulka rajonā atradās
1. Valmieras b t r. (4 a n g ļ u 18 m r c. lielgabali) un 2. Cēsu btr. (2 angļu 47'" lielgabali), bet Skangalu mž. veidojās 3. Rūjienas btr.
Lodes stacijā stāvēja igauņu bruņotais vilciens Nr. 1 (1 lg., 17 sm. ložm., 4 patšaut. un 195 durkļi) un Nr. 3 (3 lg., 16 sm. ložm., 5 patšaut. un 171 durklis).
Pa kreisi no Cēsu pulka atradās igauņu 3. kājn. pulks. (Pulka kaujas sastāvs: 48 virsnieki, 1.241 durklis, 18 zobeni,
11 sm. ložm. un 12 patšaut.) Pulka labā spārnā III btl. ieņēma pozicijas no Vārnas mājām caur Veselauskas mž. un Bērzes krogu līdz Skujas pmž. ar fronti uz rietumiem, bet I btl. ieņēma pozicijas gar Rīgas-Pliskavas šoseju no Bērzes kroga līdz Krastiņa mājām ar fronti uz dienvidiem. Pulka rezervē II btl. Rauna, Mierini rajonā, ar vienu rt. Smiltenē, un Tallinas atsevišķais eskadrons (65 zobeni) Raunā. Pulka rajonā viena btr. (divi 42"' lielgabali) ieņēma poziciju Strīķēļa mājas rajonā un viens artil. vads (divi angļu 18 mrc. lg.) — pie Puntuļu mājām.
Igauņu 3. divīzijas rezervē bez 6. kājn. pulka
II btl. (pie Lenču mž.) Valmierā vēl-atradās viens bruņotais auto, šaursliežu bruņotā vilciena apkalpe (ap 40 vīru) ar 4 sm. lžm. un sapieru komanda (15—20 cilvēku).
Cēsu kaujām sākoties igauņu pastiprinātās 3. divīzijas sastāvs bija: 200 virsnieki, 6.121 durklis, 170 zobeni, 64 sm. ložmetēji, 113 patšautenes un 26 lielgabali.
21. jūnijā ieradās Kuperjānova bataljons (249 durkļi, 6 sm. lžm., 6 patš. un 2 lg.).
22. jūnijā ieradās: a) Kaleva-Maleva bataljons (316 durkļi, 6 sm. lžm. un 7 patš.), b) 1. kājn. pulka II btl. (504 durkļi, 4 sm. lžm., 14 patš. un 4 lg.) un c) bruņotais vilciens Nr. 2 (130 durkļi, 15 sm. lžm., 8 patš. un 4 lg.).
Pastiprinātās 3. divīzijas kaujas sastāvs kopā ar pienākušiem pastiprinājumiem bija: 7.320 durkļi, 170 zobeni, 95 smagie ložmetēji, 148 patšautenes un 36 lielgabali, bet kopā ar virsniekiem karotāju skaits bija ap 7.500.
Landesvēra un Dzelzsdi vīzijas spēki pirms uzbrukuma bija apm. šādi:
1) Ritm. Jēnas grupa, kurā ietilpa: 2. Baltu pulks (2 btl. pa 2 strēln. rt. katrā, rotās 140—150 cilv.) ; Zīverta baterija 2 lgb. sastāvā, kā arī mīnumetēju nodaļa, Veikmaņa smagā haubiču baterija (4 haub.), Veikmaņa esk. (ap 40—50 jātn.), bruņ. vilciens, Dzelzsdivīzijas smagā art. bataljona 1. btr. (10 cm lgb.) un, pēc dažām ziņām, arī 3. baterija un 1 vads sapieru. Grupa bija novietota rajonā no Jēkuļiem līdz Raunas tiltam.
2) Ilauptmaņa Malmēdes grupa, kurā ietilpa:
3. Baltu pulks (6 strēln. rt.1), katrā ap 100 durkļu) ; Barta btr. 2 lgb. īsastāvā, kā arī mīnumetēju nodaļa, Medema nodaļa (2 kalnu btr., daži lžm. un strēln. vadi), Pētersdorfa nodaļa (3 lžm. rotas, daži strēln. vadi ap 2 rotu stiprumā un neliels eskadrons), Veikmaņa sm. lgb. btr. (10 cm lgb.) un 24 sapieri. Grupa bija novietota Priekuļu un Veismaņu mž. rajonā.
3) Majora Bēkelmaņa grupa, kurā ietilpa: Bādenes triec, btl. (3 strēln. un 1 lžm. rt.) un Michaela nodaļa (neliela bataljona stiprumā ar 2 baterijām). Grupa bija novietota austru-mos no Āraišu mācītāja mž., Dzērves, Kundziņi, Lībieši rajonā.
4) Majora Fletchera tiešā rīcībā Cēsīs vēl atradās kapt. Kainaša*smago ložmetēju nodaļa, pulkv.-ltn. Drachenfelsa kavalērijas nodaļa, lidotāju un sapieru nodaļa.
Trieciena pulks (1. Baltu pulks) atradās Rīgā un Cēsu kaujās dalību neņēma. Rīgā vēl atradās vairākas jaunveidotas rotas, kuras bija apvienotas Mācības bataljonā. 1. jūlijā to pārdēvēja par vācu-baltu IV kaujas bataljonu.
Bez tam Niedras valdība 18. jūnijā pieņēma savā dienestā uz divām nedēļām Dzelzsdivīziju. Tas bija vajadzīgs, lai nevarētu pārmest, ka valsts vācu karaspēks karo ar igauņiem un latvjiem, jo Vācijas valdība bija aizliegusi ģen. fon der Golcam pārvietot valsts vācu karaspēka daļas uz Daugavas labo krastu.
') 6. rota atradās Rīgā un kaujā dalību neņēma.
Dzelzsdi vīzi ja sastāvēja no 3 kājn. pulkiem, pie kam 1. un
2. pulkā bija 3 btl., bet 3. pulkā 2 btl. Katrs btl. sastāvēja no-
3 strēln. un 1 lžm. rt. Katrā pulkā bija viena mīnumetēju rt. (4 mīnumetēji). Bez tam Dzelzsdi vīzi jā ietilpa neliels jēģeru btl., 3 nodaļas vieglās artilērijas (pa 3 btr. katrā nodaļā un 4 lgb. baterijā), 1 jātnieku pulks (4 esk.), 2 sapieru rt., 2 bruņotie auto un lidotāju eskadriļa.
Tā kā pirms Cēsu kaujām ģen. fon der Golcam ienāca ziņas, ka Daugavpilī pienākušas 2 lielinieku divīzijas, tad uz Inčukalnu pagaidām aizsūtīja tikai 4 btl., 2 esk. un 4 btr. majora Kleista vadībā, bet 5 bataljonus atstāja Ogres rajonā.
Pēc mūsu militārvēsturnieka ģenerāļa M. Peniķa novērtējuma, landesvēra un Dzelzsdi vīzijas majora Kleista grupas spēki nevarēja būt lielāki par igauņu pastiprinātās 3. divīzijas spēkiem, bet viņi bija gan daudz labāk apbruņoti un visumā arī labāk apmācīti, salīdzinot ar igauņu 9. pulku un mūsu 2. Cēsu pulku.
Arī landesvēra un Dzelzsdivīzijas baterijas bija labāk apmācītas un apgādātas ar sakaru līdzekļiem, salīdzinot ar mūsu tikko izveidotām baterijām.
Morāliskā ziņā, turpretim, igauņu un mūsu karaspēks bija nesalīdzināmi stiprāks par vācu karaspēku, jo mums bija griba cīnīties ar savu vēsturisko ienaidnieku. Dzelzsdivīzijas karavīriem, kā jau algādžiem, tādas gribas nevarēja būt.
Landesvēra padotībā vēl atradās Mežotnes firsta Līvena nodaļa, kura uz Līvena pavēli atsacījās ņemt dalību landesvēra cīņā ar igauņu-latvju spēkiem, un to 18. jūnijā no Veismaņu mž. rajona aizsūtīja uz Rīgu.
Igauņu pastiprinātās 3. divīzijas vadības plāns bija politiskā stāvokļa ietekmēts, un tajā bija paredzēta sākumā ienaidniekam izrādīt sīvu pretošanos Limbažu, Lielstraupes, Valmieras un Raunas virzienos. Līdz palīgspēku pienākšanai vadība cerēja pietiekošā mērā noskaidrot ienaidnieka nolūkus un tad izvēlēties trieciena Virzienus.
perātīvie
plāni.
Cēsu kaujas laikā igauņu 3. divīzijas komandieris ģen. Podders ar divīzijas štāba lielāko daļu atradās Valkā, bet divīzijas štāba priekšnieks pulkv.-ltn. Reeks ar dažiem štāba virsniekiem atradās Valmierā un no turienes vadīja pastiprinātās
3. divīzijas kaujas darbību.
Ienaidnieka operātīvais plāns bija — izdarīt apņemšanu ar kreiso spārnu, virzot galvenos spēkus caur Lielstraupi un sedzot tos no Limbažu puses ar flankgardu. Ja Limbažu virzienā parādītos lielāki ienaidnieka spēki, tad bija jāsagatavojas uz ap-
ņemšanu caur Limbažiem. Tāpēc bija pavēlēts, ka pirmām iziet flankgardam līdz Bīriņu mž. un tikai tad, ja tur nesatiktu lielākus ienaidnieka spēkus, arī avangardam sākt virzīties uz priekšu Lielstraupes virzienā. Ja flankgards Limbažu virzienā sastaptu stiprāku ienaidnieku, tad galveno triecienu izdarīt caur Limbažiem.
Dzelzsdivīzijas galveno spēku iziešana bija domāta 20. jūnijā, un bija paredzēts, ka tie uzbruks caur Lielstraupi. Lan-desvēram bija paredzēts aizstāvēties ar savu kreiso spārnu, bet majora Bekelmaņa grupai uzbrukt caur Raunu uz Startu mž. tiem spēkiem, kas mēģinātu apņemt landesvēru no austrumiem. Vienai kolonnai ritm. Jēnas vadībā bija paredzēts uzbrukt Lodes stacijas virzienā, bet otrai kolonnai, kapt. Malmēdes vadībā — Startu mž virzienā.
19. jūnija rītā majora Kleista spēki bija novietoti šādi: flankgards (1 btl., 1 esk. un 1 btr.) atradās dažus km ziemeļos no Raganas kroga uz Limbažu ceļa, avangards (1 btl., 1 esk., 1 artil. vads un mīnum. rt.)) pie Raganas kroga ar fronti uz Lielstraupi un majora Kleista galvenie spēki (2 btl., 2i/o btr. un sapieru rt.) pie Inčukalna.
Ap pusdienas laiku flankgards sāka virzīties uz priekšu pa Limbažu ceļu. Flankgarda priekšējās daļas sadūrās pie Vidrižu pagasta, valdes ar igauņu 9. kājn. pulka izlūkiem un mič-maņa Ģelbes komandas patruļām un pēc apšaudīšanās bija spiestas atiet.
Naktī uz 20. jūniju ienaidnieks uzbruka Vidrižu mž. ar artilērijas piepalīdzību un to ieņēma.
Pārējā frontē 19. jūnijā vēl bija samērā mierīgi. Mums ienāca ziņas, ka ienaidnieks pulcē spēkus Lielstraupes virzienā un Veismaņu mž. rajonā.
Kaut gan ienaidnieks 19. jūnijā bija iesācis pret igauņu-latvju spēkiem kara darbību, tomēr 3. divīzijas vadība palika nogaidošā stāvoklī un pavēlēja savām daļām aktīvu darbību neuzsākt, jo Sabiedroto vēlēšanās bija, lai mēs pirmie nekādā ziņā neuzsāktu kara darbību. Bez tam 20. jūnijā Valkā bija nolikta apspriede ar landesvēra pilnvarotiem.
20. jūnijā ap pusdienas laiku vācu flankgards devās pa Limbažu ceļu tālāk uz ziemeļiem. Pret vakaru ienaidnieks, pēc ilgākas apšaudīšanās, atspieda igauņu daļas un ieņēma Lādes mž.
20. jūnija agrā rītā no Raganas kroga rajona uz Lielstraupi izgāja arī majora Kleista kolonna, kurai vēl tai pašā dienā bija
jāsasniedz Lenču mž. Šīs kolonnas avangards pēc īsas kaujas ieņēma Lielstraupi.
Visā pārējā frontē 20. jūnijā vēl bija klusums, bet, sakarā ar notikumiem Limbažu un Lielstraupes rajonā, igauņu 3. divīzijas vadība plk. 18,30 atdeva pavēli par kapa darbības uz sākšanu arī pret landesvēru.
Landesvēra uzdevumi 21. jūnijā bija šādi: a) ritm. Jēnas grupai saistīt mūsu spēkus frontālā uzbrukumā un lauzties caur Lodes staciju uz Valmieru, b) hauptmaņa Malmēdes grupai pārraut mūsu fronti pie Veselauskas un Jaunraunas, pēc tam turpināt uzbrukumu caur Jaunraunu un Startu mž. pa Jaunvāles ceļu, lai apietu Valmieru no austrumiem un c) majora Bēkelmaņa grupai — izlauzties līdz Raunas mž. un pēc tam caur Startu mž. arī virzīties uz Jaunvili, lai nodrošinātu Malmēdes grupas labo flanku un aizmuguri.
īsi pēc pusnakts Cēsu pulka 4. rotas postenis, kas atradās uz Jaunraunas mž.-Bites lielceļa pie Raunas upītes tilta, ziņoja par ienaidnieka tuvošanos. Bija dzirdama šauteņu uguns, kurai drīzumā pievienojās arī reta artil. uguns. Saņēmis par to ziņojumu, Cēsu pulka komandieris p 1 k. 02,45 pavēlēja mūsu baterijām izdarīt piešaudi.
Landesvēra daļas, atspiedušas mūsu priekšgrupas, iesāka kauju ar Cēsu pulka 1. un 4. rt. vadiem pie Lielrubeņa un Gaužas mājām. Kauja ar mainīgām sekmēm turpinājās līdz plk. 06,30, kad mūsu rotas ieņēma Vārnas un Dankas un nodibināja sakarus pa kreisi ar igauņu 3. kājn. pulka daļām. Ienaidnieks uz šo rajonu atklāja stipru artilērijas uguni.
Tanī laikā, kad 2. Cēsu pulka kreisā iecirknī norisinājās sīvas cīņas, labajā iecirknī notika vēl tikai pastiprināta izlūku darbība, bet ap plk. 05,30 arī te ienaidnieka smagā artilērija sāka apšaudīt ūdra, Speļģa un Vagaļu māju rajonu. Pēc īsas artil. sagatavošanas, ienaidnieks visā šinī iecirknī pārgāja uzbrukumā, izdarot galveno spiedienu gar dzelzceļu.
1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas kaujai sākoties nekādus uzdevumus, izņemot rīkojumu izdarīt piešaudi, nesaņēma, un vēlāk arī tādu nevarēja saņemt, jo sakari ar kājniekiem nedarbojās. Tāpēc ari bateriju komandieri šāva uz pašu iniciātīvu un pēc pašu novērojumiem'. 1. Valmieras btr. I vads g a 1-vsnā kārtā apkaroja uzbrukumā nākošās ien. kājnieku ķēdes Cēsu pulka labā, bet baterijas II vads — kreisā kaujas iecirknī.
2. Cēsu baterija, kā apbruņota ar t ā 1-šāvējiem lielgabaliem, galvenā kārtā apšaudīja ienaidnieka baterijas. Plk. 04,00 2. Cēsu baterija atklāja uguni uz šaujošo smago bateriju pie Vaives dzirnavām un to diezgan ātri piespieda apklust.
Pēc tam 2. Cēsu btr. apšaudīja Ķāķi mājas līdz ar dzirnavām — varbūtēju ienaidnieka nov. punktu.
Tad 2. Cēsu baterija pārnesa uguni uz ien. dziļāku aizmuguri un vērsa traucējošu uguni uz Veiismaņa mž., Lustes un Kaupēnu mājām.
Bez tam 2. Cēsu baterija Libānu rajonā apšaudīja ien. smago bateriju, kuj-u tomēr apklusināt neizdevās. Baterija vairākkārtīgi apšaudīja arī Cēsu - Valmieras lielceļu, kur izklīdināja ien. kājnieku kolonnu un piespieda atgriezties uz Cēsīm kādu ien. automobiļu kolonnu, kuļ-a, cik varēja spriest, veda uz fronti municiju.
Pēc pirmām neveiksmēm, ienaidnieka artilērija no plk. 07,00 sāka apšaudīt visu 2. Cēsu pulka kaujas iecirkni, apšaudot galvenā kārtā dzelzceļa un lielceļa krustojumu, kā arī Gaužas-Tirziešu rajonu. Ap plk. 08,00 ien. artilērija uguni koncentrēja uz Liepas un Jaunraunas mž. rajonu, kur viņa kājnieki pārgāja uzbrukumā.
Ap šo laiku ien. artilērija apšaudīja arī 2. Cēsu btr. pozicijas rajonu ar gāzu šāviņiem, kuri krita tieši baterijas tuvumā. Gāzu masku baterijas karavīriem nebija. Kā aizsargu līdzekli pret gāzēm, kad tās bija stiprāk jūtamas, tie izmantoja ūdenī samērcētus kabatas lakatiņus. Protams, šādas improvizētas gāzu maskas daudz neko nevarēja līdzēt, un starp baterijas karavīriem vairāki bija saindējušies, laimīgā kārtā gan vieglā formā.
Kāda ien. granāta krita 2. Cēsu btr.. pārjūga tuvumā, kas baterijai pieveda municiju no Lodes stacijas, smagi ievainoja braucēju — kareivi Paegli un nosita vienu zirgu.
šoreiz Cēsu pulka rotām uzbrukumu atsist nenācās viegli, jo tās jau bija cietušas no ienaidnieka artil. uguns. Pulka 10. un 12. rotas dzelzceļa rajonā jau sāka atiet, bet te no rezerves
palīgā piesteidzās 6. rt. un ar prettriecienu ienaidnieku atspieda. Pa kreisi no III btl. 2. un 3. rt. atgāja uz augst. 53,0. Uzbrukumu I btl. kreisajā spārnā sākumā izdevās apturēt, bet ap plk. 08,30 ienaidnieks atkal pārgāja uzbrukumā un pārrāva fronti vārīgākajā vietā — salaidnē ar igauņiem pie Vārnu mājām. I bataljona rotas bija spiestas atiet. Līdz ar to
1. Valmieras btr. II vads bija spiests noņemties no pozicijas un caur Kārļakalna pmž. pa lielceļu atiet Raunas virzienā.
Ap plk. 10.30 7., 8. un daļa no 1. rt. jau atradās uz Stuki, Gruzde, Strīķelis līnijas, kur sāka nocietināties.
Pa kreisi no I bataljona igauņu 3. kājn. pulka III btl. izturēja sīvas cīņas pie Veselauskas mž. un Bērzes kroga, bet pēc Cēsu pulka I btl. atiešanas igauņu III bataljona labais flanks palika atklāts un tas bija spiests atiet uz Veģēris, Ķemēla, Pa-koda līniju.
Ap to laiku, kad Cēsu pulka labā iecirknī rotas sāka atiet,
1. Valmieras btr. I vada novēr. punktā un uz pozicijas plīsa ien. artil. gāzu šāviņi. Kāda granāta pārrāva tēlefona līniju starp vada poziciju un novēr. punktu. Diviziona komandieris vltn. Skujeni e k s, redzēdams, ka kājnieku rotas pulka labā iecirknī atiet un ka nav sakaru starp vada poziciju un novēr. punktu, atdeva rīkojumu vadam atstāt poziciju un braukt līdz Dunduru krogam. Pēcpusdienā vads atkal nostājās savās iepriekšējās pozicijās pie Cekulu mājām.
Līdz ar 2. Cēsu kājn. pulka labā iecirkņa rotu atiešanu
2. Cēsu btr. saņēma diviziona komandiera rīkojumu atstāt ieņemto poziciju un caur Skangalu mž. doties Valmieras virzienā. Atrodoties ceļā, baterija saņēma divīziona komandiera rīkojumu ieņemt poziciju Jaunzemju māju rajonā. Ziemeļos no Mūrmuižas pag. valdes baterija nogriezās pa ceļu uz Bālēs pusstaciju un caur pēdējo izbrauca uz Cēsu-Valmieras lielceļu, pievakarē ieradās pie Jaunzemju mājām, kur nostājās pozicijā.
Cēsu kājn. pulka III btl. komandierim izdevās apturēt atejošo rt. atliekas (ap 700 cilvēku) pie Kalna kroga, kur bataljons ieņēma aizstāvēšanās poziciju un to noturēja līdz Kuperjā-nova btl. pienākšanai. Arī II btl. komandieris ar saviem virsniekiem aizturēja 5. un 6. rt. atliekas Jaunzemju rajonā, šai grupai vēlāk pievienoja pārējo rotu noklīdušos karavīrus, tā kā pēcpusdienā tā pieauga līdz 180 cilvēkiem. Minētai grupai uzdeva ieņemt pozicijas no Silmatuļiem līdz Cekuliem.
Plk. 19,45 Cēsu pulka komandieris pavēlēja II btl. komandierim uzbrukt Bērzu krogam no ziemeļiem. Uzbrukumu Bērzu krogam pabalstīja arī 1. Valmieras btr. I vads no Cekuļu rajona. Tomēr uzbrukums panākumus nedeva.
Ap plk. 11,00, kad Jēnas vienības jau bija ieņēmušas Liepas mž., un viena btr. no turienes apšaudīja igauņu bruņotos vilcienus ar flankējošu uguni, Lodes stacijā ieradās igauņu Kuper-jānova bataljons ar 2 smagām haubicēm. Tas skaitījās par labāko vienību igauņu armijā. Bataljons ātri izsēdās no vilciena un devās uzbrukumā Liepas mž. virzienā.
Pret vakaru, uzbrūkot kopā ar Cēsu pulka III btl. un igauņu bruņoto vilcienu artilērijas un igauņu 2. btr., kā arī mūsu Valmieras btr. I vada un Cēsu btr. pabalstīts, Kuperjānova btl. ieņēma Liepas mž., kā trofejas iegūstot vienu vācu lielgabalu un dažus ložmetējus. Vakarā Kuperjānova btl. 3. rt. novietojās Liepas mž. un pa kreisi līdz vējdzirnavām, bet Cēsu pulka III btl. — Kalna kroga priekšā.
Ap plk. 16,00 igauņu 3. divīzijas štāba priekšnieks Valmierā saņēma uztraucošas ziņas no igauņu 3. pulka vadības un arī no vietējiem iedzīvotājiem, ka kāds ien. bataljons ieņēmis ceļu mezglu pie Startu mž. un kroga, bet ien. riteņbraucēji it kā sasnieguši Mūrmuižu, kas atrodas tikai 8 km dienvidos no Valmieras. Valmierā pašlaik nekādu rezervju nebija, izņemot bruņoto auto «Vanapagan» un sapieru komandu 15 vīru sastāvā, kuri dabūja uzdevumu ieņemt Mūru mž. un aizturēt ienaidnieku. Kad ap plk. 20,00 «Vanapagan» ieradās Mūru mž., izrādījās, ka pēdējā nav ieņemta, bet tur atradās jaunveidojamā 3. Rūjienas baterija, kas bija pārnākusi no Skangalu mž., kad pēdējai tuvojies ienaidnieks.
Nākošā dienā 3. Rūjienas btr. pārgāja uz Ka u guru mž. pie Valmieras, atstājot Mūj'u muižā 24 ar šautenēm apbruņotus karavīrus vltn. Ādamsona rīcībā.
1. Valmieras btr. II vads pievakarē ieradās Raunā. Vada komandieris griezās pie igauņu 1. kājn. pulka komandiera ar lūgumu paskaidrot, vai vads vēl var tikt pie savas baterijas caur Skangalu mž. Pulka komandieris paskaidroja, ka Skangalu mž. ir ienaidnieka rokās. Vakarā vads izbrauca no Raunas un pa ceļu caur Mārsnēnu pag. valdi un Pavāriem ap pusnakti ieradās Mūru mž. un nākošās dienas rītā ap plk. 03,00 pievienojās I vadam pozicijā pie Cekulu mājām.
22. jūnijā ap plk. 02,30 Cēsu pulka II btl. 2 rt., kas sāka ieņemt izejas stāvokli uzbrukumam mežmalā pie Silmatuļiem, kā arī 2. Cēsu bateriju pie Jaunzemjiem vāci sāka apšaudīt no Auduļu puses. No 2. Cēsu btr. un II btl.. izsūtītās patruļas ienaidnieku Auduļos tomēr neatrada. Ap plk. 03,00 ieradās Kaleva-Maleva btl. kopā ar igauņu 2. bruņoto vilcienu un sāka izsēsties 2 km ziemeļos no Lodes stacijas.
2. jūnijs.
Plk. 04,00 Valmieras btr. un igauņu bruņotā vilciena artilērija vērsa savu uguni uz Bērzu krogu un S k a n g a ļ u mž., bet Kaleva-Maleva bataljona 3. rt., igauņu bruņotā vilciena Nr. 2 desants un Cēsu pulka 5. un 6. rt. uzbruka Bērzu krogam un plk. 05,45 to ieņēma. Pēc tam, turpinot uzbrukumu, pēc sīvām cīņām plk. 06,30 ieņēma arī Skangalu mž., bet galīgi to paturēja savās rokās tikai plk. 13,00. Ienaidnieks steigā atstāja, pametot uz kaujas lauka, pēc igauņu ziņām, 60 kritušos.
Ap plk. 07,00 neliela ienaidnieka nodaļa parādījās 1,5 km ziemeļos no Jaunzemjiem dzelzceļa pārbrauktuves rajonā un apšaudīja 2. Cēsu btr. vezumniekus Kainaži māju rajonā un Cēsu pulka štābu Jaunzemjos.
Tā kā 2. Cēsu btr. no savām pozicijām ziemeļos no Jaunzemju mājām nevarēja, mazāka pacēluma dēļ, pabalstīt kājnieku uzbrukumu Skangalu mž. rajonā, tad ap p 1 k. 10,00 tā pārbrauca uz jaunām pozicijām ap 200 m dienvidrietumos no Jullas mājām, ar novēr. punktu Liepas mž. vējdzirnavās, bet 1. Valmieras btr. pēcpusdienā ieņēma pozicijas ap 0,7 km ziemeļaustrumos no Liepas mž. vējdzirnavām ar novēr. punktu vējdzirnavās.
Starp plk. 12,00—13,00 igauņu 1. pulka II btl. ieņēma Startu mž. un ap plk. 15,00 ceļa mezglu pie Startu kroga. Pēc igauņu ziņām ienaidnieks pie Startu krg. atstājis 31 kritušu.
Pie Skangalu mž. un Startu krg. ieņemšanas, ienaidnieks steigā sāka atiet caur Zariņiem un Irbītēm uz Jaunraunu. Mūsu abas baterijas vērsa savu uguni uz atkāpjošos ienaidnieku.
Kaleva-Maleva bataljons vakarā sasniedza Obuļus un Ir-bītes, bet 1. kājn. pulka II btl. — Rausku. Cēsu pulka II btl., pēc Skangalu mž. ieņemšanas, palika rezervē un vakarā novietoja Jaunzemju mājās.
Raunas rajonā plk. 06,30 ienaidnieks uzbruka Cēsu pulka I btl. un igauņu 3. kājn. pulka vienībām. Līdz pusdienai ienaidnieks vairākkārtīgi atkārtoja uzbrukumus, bet arvien tika atsists.
Vakarā Cēsu pulka I btl. atradās Gruzdēs un Baltvilka mājās, bet igauņu 3. kājn. pulks tālāk uz dienvidiem līdz šosejai.
Šodien arī Gaujas labā krastā igauņu daļas bija guvušas sekmes. Majora Kleista grupa, kuras kreisais flanks un aizmugure bija apdraudēta ar Lēdurgas un Bīriņu ieņemšanu, naktī atgāja uz Englārtes rajonu.
Vēlu vakarā igauņu 3. divīzijas vadība uzdeva igauņu daļām nākošā dienā turpināt uzbrukumu, bet Cēsu pulkam un abām mūsu baterijām palikt rezervē.
23. jūnijā igauņu 3. bruņotā vilciena desants tuvojās Cēsīm abpus dzelzceļa līnijas sava bruņotā vilciena apsardzībā, bet Cēsu pulka 9. rt. virzījās uz Cēsīm gar Gaujas malu un ap plk. 08,00 iegāja Cēsīs.
Ienaidnieka spēki pilsētu jau bija atstājuši. Viņu bruņotais vilciens, kas sedza landesvēra atkāpšanos, aizbrauca no Cēsīm plk. 03,00. Atkāpjoties tas nodedzināja Cēsu latvju biedrības namu un saspridzināja dzelzceļa tiltu pār Amatas upi.
īsi pēc pusdienas uz Cēsīm izgāja viss Cēsu pulks un abas mūsu baterijas, pie kam Cēsu pulka I btl. ar 1. Valmieras btr. gāja uz Cēsīm caur Jaunraunu, bet Cēsu pulka II un III btl. ar
2. Cēsu btr. pa Cēsu - Valmieras lielceļu.
Vakarā Cēsu pulka I btl. novietojās Drabežu mž., II btl. — Meijeru mž., III btl. un komandas — Cēsīs, 1. Valmieras btr. — Rucku mž. un 2. Cēsu btr. — Kalna mž.
Igauņu daļas 23. jūnijā gāja uz priekšu bez sadursmēm, izņemot pašu labo spārnu. Igauņu 6. kājn. pulks vakarā atradās gājienā no Lielstraupes uz Englārti. Bruņotie vilcieni palika Cēsīs un Āraišu stacijā. Igauņu 2. jātnieku pulks, kuru nodeva
3. divīzijas rīcībā, šodien ar priekšējām daļām sasniedza Dzērbeni.
Ienaidnieka nodoms vēl bija — pastiprināt majora Kleista grupu, sevišķi tās kreiso spārnu, ar kuru cerēja salauzt igauņu divīzijas uzbrūkošo labo spārnu un tādā kārtā palīdzēt atjaunot agrāko stāvokli, bet tā kā naktī uz 24. jūniju notika igauņu
iebrukums Dzelzsdivīzijas novietojumā, tad landesvērs, pastiprināta ar Pētersdorfa nodaļļu un Bādenes trieciena btl., dabūja uzdevumu ieņemt un aizstāvēt bijušās vācu Inčukalna pozicijas.
Ar šo izbeidzās Cēsu kaujas, kas latvju-igauņu spēkiem deva lielu uzvaru pār landesvēra-Dzelzsdi vīzijas apvienotiem spēkiem.
Melnais bruņinieks bija dabūjis nāvīgu triecienu.

VIII. Kaujas darbība līdz Juglai un Juglas kaujas.

2. Cēsu kājn. pulka I btl., Kuperjānova un Kaleva-Maleva bataljoni, virzīdamies gar dzelzceļu un pa šoseju caur Līgatni, vakarā sasniedza Siguldu, kur nācās atspiest, ienaidnieka arjer-garda vienības. Pēc nelielas apšaudīšanās, ienaidnieks atgāja Inčukalna virzienā.
jūnijs.
Cēsu pulka II un III btl. ar abām mūsu baterijām vēl palika Cēsīs rezervē.
Igauņu 1. kājn. pulka II btl. 24. jūnijā apstājās Ieriķos,
3. kājn. pulks — Kosas mž. rajonā, bet 2. jātnieku pulks — Dzērbenē.
Gaujas labā krastā igauņu 6. kājn. pulks vakarā novietojās Jaunā mž., bet 9. pulks — Murjāņos un Englārtē.
jūnijs.
Nakti uz 25. jūniju Cēsu kājn. pulka komandieris pulkv.-ltn. Kr. Berķis saņēma igauņu 3. divīzijas vadības rīkojumu, ka Cēsu pulkam un mūsu baterijām jāiziet no Cēsīm ar tādu aprēķinu, lai
25. jūnijā plk. 14,00 nonāktu Līgatnes st. rajonā, kur palikt uz vietas. Pēc šī rīkojuma saņemšanas Cēsu pulka k-ris pavēlēja visām vienībām 25. jūnijā plk. 07,00 sapulcēties pie Mācītāja muižas.
Kad pēc plk. 07,00 Cēsu kājn. pulka vienības un 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas sapulcējās norādītā vietā, tur ieradās tās apsveikt ar gūtām sekmēm brigādes komandiera palīgs pulkv.-ltn. Ed. Kalniņš. Apsveikumam sekoja parādes maršs un Cēsu pulks un 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas gājiena kārtībā devās caur Kārļa mž. uz Līgatni, kur nonāca plk. 14,00 u n a p-kārtējās mājās palika naktsguļā.
Igauņu 6. pulks, pārejot Gauju pie Krimuldas, kopā ar Kuperjānova btl. 25. jūnijā uzbruka pasaules karā nocietinātām Inčukalna pozicijām šosejas un Inčukalna stacijas rajonā, bet bez panākumiem.
Kā redzams no 25. jūnija Dzelzsdivlzijas pavēles, tad naktī uz 26. jūniju landesvēra spēkiem vajadzēja atiet uz pozicijām, kas sākās no Juglas ezera dienvidaustrumu gala un gāja caur Ropažu st. uz Veiduļu mājām līdz Gaujai. Tanī pašā laikā arī Dzelzsdivīzijas vienībām vajadzēja atstāt savu Gaujas iecirkni un līdz 26. jūnija vakaram ieņemt pozicijas no Daugavas caur Kurtu mž. un Amālijas mž. līdz Cekuļiem, bet no turienes pa Mazās Juglas kreiso krastu līdz Vilciņiem.
25. jūnijā plk. 22,00 2. Cēsu pulka k-ris saņēma šādu rīkojumu:
2. Cēsu pulka komandierim.
Divīzijas komandieris pavēl pulkam kopā ar baterijām iziet plk. 03,15 26. 6. 19. un virzīties caur Siguldu uz Allažu mž., Plānupes mž., Bīderi, Bunči, Rīgas-Pliskavas šoseja.
Smago bateriju1) padodu Bruņoto vilcienu divīziona k-rim kapteinim Parsam. Baterijas k-rim ierasties pie pēdējā.
Pulku padodu Bruņoto vilcienu divīziona k-rim, no kupa saņemsiet tālākos rīkojumus.
Nr. 778. 25. VI 19. plk. 21,30. Reek.
26. jūnijā plk. 04,00 Cēsu pulks ar Valmieras bateriju izgāja no Līgatnes uz Siguldu, kur nonāca plk. 07,00. Pēc atpūtas plk. 11,00 pulks ar Valmieras bateriju izgāja uz Allažiem. Nonākot pie Allažu baznīcas, pulka k-ris saņēma no Bruņoto vilcienu divīziona k-ra rīkojumu palikt uz vietas un ieņemt aizstāvēšanās poziciju no Pulleniem līdz Allažu mž., lai nodrošinātu uzbrūkošo igauņu daļu kreiso flanku.
Izpildot minēto rīkojumu, Cēsu pulka komandieris pulkv.-ltn. Kr. Berķis pavēlēja I bataljonam palikt uz vietas jau ieņemtajā iecirknī, bet III bataljonam ieņemt iecirkni no Jaun-lincām līdz Allažu mž. Katram bataljonam pulka k-ris piedalīja pa artilērijas vadam no 1. Valmieras btr. II btl. palika rezervē Branku (Bran-kas m. atrodas ap 1 km ziemeļos no Klincām) — Rūnēnu rajonā.
Vienības vēl nepaspēja ieņemt norādītos rajonus, kad plk. 19,15 no Bruņoto vilcienu divīziona k-ra saņēma jaunu rīkojumu, kurā pulkam bija pavēlēts pāriet uz Ropažiem, jo ienaidnieks atkāpjoties visā frontē.
Igauņu 6. kājn. pulks, Kuperjānova un Kaleva-Maleva bataljoni 26. jūnijā turpināja uzbrukumu Inčukalna pozicijām un vēl priekšpusdienā atspieda nelielus ien. arjergardus Ropažu stacijas virzienā, bet plk. 11,00 jau ieņēma Vangažu pieturas
’) 2. Cēsu btr.
punktu un pēcpusdienā salauza ienaidnieka pretošanos starp Vangažu pieturas punktu un Ropažu st. Ropaži vēl palika ienaidnieka rokās.
2. Cēsu baterija 26. jūnijā dabūja uzdevumu — gaismai austot nostāties pozicijās šosejas rajonā ap 3 km rietumos no Siguldas. Plk. 12,00 baterija izbrauca no savas naktsmītnes Ozolkrogā un plk. 05,00 nostājās pozicijās ap 0,5 km dienvidrietumos no Starpaskalna mājām. Baterija no minētām pozicijām nešāva, jo igauņu daļas diezgan viegli atspieda ien. arjergardus no Inčukalna rajona.
Plk. 11,00 baterija saņēma pavēli braukt uz Inčukalnu. Tur nonākusi, tā saņēma jaunu pavēli — braukt pa šoseju tālāk uz priekšu. Atkāpjoties ienaidnieks vairākās vietās bija uzspridzinājis šosejas tiltus, tā kā baterijai nācās tos apbraukt. Kad baterija nobrauca līdz šosejas sarg-mājiņai, kas 3,5 km dienvidrietumos no Griķu krg., tā saņēma pavēli apstāties, jo Ropažos bija ienaidnieka daļas. Tūliņ vienu lielgabalu novietoja pozicijā uz šosejas pie sargmā-jiņas un ap plk. 17,00 no tā apšaudīja Ropažus, kā arī šoseju un dzelzceļu no Ropažiem uz Rīgas pusi. Priekšā bija dzirdama dzīva ložmetēju un šauteņu uguns, kas apklusa tikai tumsai iestājoties.
Baterijas otro lielgabalu līdz ar vezumiem novietoja mežā, šosejas rajonā.
26. jūnijā plk. 19,45 Cēsu pulka k-ris atdeva šādu pavēli:
Ienaidnieks visā frontē atkāpjas. Pulkam pavēlēts pāriet caur Allaži, Plānupes mž., Bīderi, Bunči uz Ropažu staciju.
Avangardā nolieku I bataljonu ar 2 viegliem lielgabaliem; avangardam iziet plk. 23,00 no Pulleni un virzīties pa ceļu uz Glāzšķūnis-Plānupes mž. un tālāk uz Ropažiem.
II un III bataljonam un visām komandām un pārējai artilērijai salasīties pie izejas no Allažiem uz Plāi:-u p i plk. 24,00.
I bataljonam ceļā un nonākot Ropažos, rīkoties pēc apstākļiem. I bataljonam kārtējos ziņojumus sūtīt uz Plānupes mž., Bīderi, Reipas un Ropaži atpakaļ pa ceļu uz galveniem spēkiem.
I šķiras vezumiem sekot pa Vidzemes šoseju caur Inčukalnu, izejot no Siguldas 27. VI 19. plk. 04,00.
Pulkv.-ltn. B e r ķ i s.

Cēsis-Sigulda rajons.
Cēsu pulka I btl. ari. Valmieras btr. I vadu noteiktā laikā izgāja no Pulleniem, plk.
03,00 sasniedza Plānupes mž. un tālāk virzījās pulka avangardā. Cēsu pulka II un III bataljons ar Valmieras baterijas II vadu izgāja no Allažu mž. plk. 24,00 un sekoja I bataljonam.
Izejot no Allažu mž. Cēsu pulka k-ris pulkv.-ltn. Kr. Berķis ceļā sastapa pulkv. J. Zemitānu, pulkv.-ltn. Rēku un kaipt. M. Hartmani, kas apbraukāja fronti. Tie informēja pulka k-ri, ka ienaidnieks visā frontē atkāpjas.
jūnijs.
Ar rīta gaismu parādījās ienaidnieka lidmašīnas, kas kavēja kustību, jo vajadzēja pielāgoties apvidum, lai slēptu savus spēkus un kustības virzienus. Cēsu pulka k-rim nebija arī ziņu par igauņu spēku atrašanās vietām un to darbību. Ienaidnieka pretdarbību, galvenā kārtā, varēja gaidīt no šauruma starp Ķīšezeru un Juglas ez. Tāpēc arī, lai nodrošinātu pulka kreiso flanku, pulka k-ris pavēlēja I btl. ar Valmieras btr. 1 vadu no čapām ņemt virzienu caur Mašīn-krogu un Ģinteriem uz šoseju, kur darboties pēc apstākļiem.
i
2. Cēsu baterija ar vienu lielgabalu no p 1 k. 01,00—03,00 no iepriekšējās dienas pozicijas apšaudīja ar retu uguni šoseju Rīgas virzienā, ar nolūku traucēt pa šoseju ienaidnieka kustību. Plk. 15,30 baterija ieņēma poziciju starp dzelzceļu un šoseju uz ceļa, kas iet uz Mašinkrogu un vakarā ar retu uguni apšaudīja Juglas tiltus.
Kad Cēsu pulka II un III bataljoni ar Valmieras btr.
II vadu ap pusdienas laiku ieradās Ropažu stacijā, tur priekšā jau atradās pulkv.-ltn. Rēka rīkojums, ka pulkam kopā ar Valmieras btr. vajaga izvērsties abpus Zaķu mž. un caur Sarkan-muižu ar strauju uzbrukumu ieiet Rīgā, lai ienaidniekam nedotu iespēju uzspridzināt tiltus pār Daugavu, Pa labi no Cēsu pulka darbošoties Kaleva-Maleva btl., bet pa kreisi — 2. jātnieku pulka esk. Tā kā karavīri bija stipri noguruši, pulka k-ris lūdza dot pulkam dažas stundas atpūtu, lai varētu paēdināt ļaudis. Pulkam atpūtu deva līdz plk. 16,00. Pēc tam pulks ar Valmieras btr. II vadu gāja caur Bāliņiem uz Zaķu mž. Plk. 19,15 II btl., kuram piedalīja
Valmieras btr. II vadu, dabūja uzdevumu — braukt caur Smīzenēm, pāri Mazās Juglas upei, Rīgas virzienā.
Cēsu pulka štābs un III btl. palika naktsmītnē Zaķu mž., bet II btl. ar Valmieras btr. II vadu — Silakroga rajonā.
Kad Cēsu pulka I btl. ar Valmieras btr. I vadu ap plk. 07,00 nonāca pie C a p ā m, no Bergu mž. puses bija dzirdama šauteņu un ložmetēju uguns. Tur uzsāka cīņu igauņu 6. kājn. pulka vienības, kas virzījās uz Smīzen-kroga un Cekulu rajonu. Nonākot pie Ģintera mājām, I btl. k-ris izsūtīja 4. rotu uz Baltezera staciju, bet ar pārējām rotām un Valmieras btr. I vadu devās uz Eilen-b u r g u. Pie Baltezera stacijas 4. rota sastapa igauņu Kaleva-Maleva btl. 1. rotu, kura bija uzbrukusi Salaspūšļiem, bet cietusi neveiksmi un tagad lūdza palīdzību. Uzbrukumu atkārtoja un ienaidnieku no Salaspūšļiem padzina. Pēc tam 4. rota, kopā ar Kaleva-Maleva btl. 3. rotu, pabalstīja I btl. uzbrukumu Eilen-burgai, no kurienes ienaidnieku drīz vien padzina, un 4. rota, kopā ar igauņu vienībām, turpināja uzbrukumu Vēveru virzienā, bet I btl. pārējās rotas ar Valmieras btr. I vada atbalstu — Bergu mž. virzienā.
P1 k. 15,30 2. Cēsu pulka k-ris pavēlēja Valmieras btr. I vadam pievienoties pulkam pie čapām.
Plk. 16,30 Bergu mž. ieņēma. Tagad I btl. k-ris pavēlēja 3. rt. uzbrukt pāri Juglas tiltam pie Mašēnu mājām. Ienaidnieks atklāja uz 3. rt. stipru artil. uguni un tā sāka atiet. Bataljona k-ris nosūtīja palīgā 1. rotu, bet tiltu pāriet tomēr neizdevās, jo ienaidnieks to turēja zem ložmetēju uguns. Abas rotas apstājās un ierakās, bet 2. rota palika rezervē Bergu mž.
Pa to laiku Valmieras baterijas I vads bija nostājies pozicijā ziemeļos no Bergu mž., bet jau plk. 19,30 to nosūtīja Cēsu pulka rīcībā uz Zaķu mž. un no turienes uz Sila k r o g u.
Vēlu vakarā no ienaidnieka puses parādījās auto ar Amerikas Savienoto valstu karogu. Auto atradās pilnvarotie vest pamiera sarunas, bet vienošanos nepanāca.
28. jūnija rītā Zaķu mž. ieradās pulkv.-ltn. Rēks un informēja 2. Cēsu pulka komandieri pulkv.-ltn. Kr. Berķi par saviem nolūkiem pāriet uzbrukumā.
Spēku pārgrupēšanu sāka tai pašā dienā. Cēsu pulka k-ris pavēlēja III btl. pāriet M. Juglas upi Melnmuguru rajonā un
pēc tam iet gar lielceļu uz Sarkanmuižu un tālāk pa Lubānas šoseju uz Rīgu.
Vēl priekšpusdienā III btl. izgāja uz Melnmuguri rajonu, kur pārgāja M. Juglas upi un tad virzījās uz Jakstiem. Vakarā bataljons sasniedza Glāznieki, Augstkalni, mežmala austrumos no Blankām līniju, bet tālāk netika, jo ienaidnieks šeit ieņēma vecos pasaules kara ierakumus, kuru priekšā atradās vairākas rindas stiepuļu žogu. Bataljona k-ris lūdza pulka k-ri atsūtīt bataljona pabalstam artilēriju, ko naktī tas arī saņēma.
Cēsu pulka II bataljona rajonu 28. jūnijā ienaidnieks apšaudīja ar artilērijas un mīnumetēju uguni.
Cēsu pulka II bataljons palika pulka rezervē Silakroga rajonā.
1. Valmieras baterija (abu vadu sastāvā) n o rīta ieņēma pozicijas ap 0,3 km ziemeļaustrumos no Silakroga un visu dienu apšaudīja ienaidnieka pozicijas M. Juglas kreisā krastā, galvenā kārtā pret Smīzenkrogu. Uz pulkv.-ltn. Rēka rīkojumu V a 1 m i e r a s baterijas II vadu nodeva igauņu 6. kājn. pulka I btl. k-ra rīcībā, bet naktī uz 29. jūniju btr. I vadu nosūtīja Cēsu pulka III btl. k-ra rīcībā.
2. Cēsu baterija 28. jūnijā apšaudīja Juglas tiltu.
Igauņu 6. kājn. pulka II btl. mēģināja pāriet Gaujas-Balt-ezera kanālu pie Alderu mž., bet tika atsists. Arī igauņu 6. kājn. pulka pārējo bataljonu mēģinājumi pāriet M. Juglu pie Skrāģu kroga nelaimējās.
29. jūnija rītā 1. Valmieras btr. I vads ieņēma pozicijas apm. 0,2 km ziemeļaustrumos no Pīļu kroga ar novēr. punktu uz augstuma austrumos no A g s t kalnu mājām.
!9. jūnijs.
Ienaidnieks pārgāja uzbrukumā pret Cēsu pulka III btl., mēģinādams apņemt btl. kreiso spārnu, šai pašā laikā uzbrūkot arī frontāli.
1. Valmieras btr. I vads no Pīļu kroga apšaudīja uzbrūkošās ien. ķēdes Augstkalnu mājas un Blankas - Reipiņu rajonā, lai tādā kārtā palīdzētu 10. un 12. rotai.
Sakarā ar 11. rotas atiešanu uz Priekškājas mājām, 1. V a 1-mieras btr. I vads no Pīļu kroga pārvietojās uz Jakstiem, kur ieņēma p o z i c i j a 3 ap 0,2 km austrumos no Jakstiem un turpināja apšaudīt ienaidnieku, izšaujot pavisam ap 150 šāviņu. Uz priekšu izsūtītās patruļas noskaidroja, ka ienaidnieks atgājis Zeltiņu ģipša fabrikas virzienā.
Vakarā III btl. rotas ieņēma savas agrākās pozicijas.
Cēsu pulka pārējā frontē visu dienu bija artilērijas un ložmetēju uguns, šīs dienas vakarā no pulka štāba paziņoja Cēsu pulka III bataljona vadībai, ka igauņu 3. kājnieku un 2. jātnieku pulks sasnieguši Tīnūžu mž. un nākošā dienā izvērsīšoties pa kreisi no 111 bataljona un uzbrukšot ģipša fabrikas un Salaspils stacijas virzienos.
2. Cēsu baterija agrā rītā apšaudīja Juglas tiltu, bet vakarā apšaudīja Carnikavas m ž. un Ādažu mž., jo bija noklausītas ienaidnieka tēlefoniskās sarunas, ka no minētiem rajoniem tas 30. jūnijā uzbrukšot Ropažu stacijas virzienā. Baterija izšāva uz minētām vietām 39 granātas. Pēc tam baterija, uz igauņu pieprasījumu, apklusināja Burchardu mž. tuvumā šaujošo ien. bateriju.
Ienaidnieka artilērija šodien apšaudīja 2. Cēsu baterijas poziciju, pie kam daži šāviņi krita baterijas tuvumā, bet zaudējumus nenodarīja.
30. jūnijs.
30. jūnijā igauņu 3. divīzijas vadība nolēma iesākt enerģisku uzbrukumu visā frontē. Uzbrukuma sākumu nolika 30. jūnijā uz plk. 12,00, bet dažu apstākļu dēļ to atlika uz 1. jūliju. Igauņu 9. kājn. pulka uzdevums bija — forsēt Gauju, lai tad kopā ar 6. pulka II bataljonu sasistu ienaidnieka kreiso spārnu un iztīrītu rajonu starp Gauju un Ķīšezeru. Bruņoto vilcienu artilērijai ar savu uguni vajadzēja pabalstīt 1. kājn. pulka II btl. un bruņoto vilcienu desantu uzbrukumu šosejas rajonā, kur tiem bija pavēlēts pārraut fronti un turpināt uzbrukumu Rīgas virzienā. Igauņu 6. pulkam un mūsu 2. Cēsu pulkam vajadzēja izdzīt ienaidnieku no pozicijām dienvidos no šosejas un tad uzbrukt Rīgas virzienā. Igauņu 3. pulkam vajadzēja sasist ienaidnieka labo spārnu un tad uzbrukt caur Kurtu mž. gar dzelzceļu uz Rīgu. Igauņu 2. jātnieku pulks dabūja uzdevumu apsargāt divīzijas kreiso flanku, darbojoties no Kurtu mž. līdz Ogrei. Divīzijas rezerve (bruņoto vilcienu desanti, Kuperjānova un Kaleva-Maleva bataljoni) pagaidām palika novietota gar Rīgas-Valkas dzelzceļu.
Iepretim Gaujas grīvai 30. jūnijā sapulcējās visa igauņu flote ar uzdevumu — pabalstīt uzbrukumu ar uguni.
Igauņu 6. pulka bataljoni, igauņu un Valmieras btr. II vada pabalstīti, mēģināja forsēt M. Juglu pie Skrāģu kroga un Cekuliem, bet bez panākumiem.
2. Cēsu baterija plk. 15,30 atklāja uguni uz Remberģu mž., Rikuļi un Cepļi mājām. Kad pēc kāda laika igauņu 6. pulka II btl. pēc niknas cīņas pārgāja Gaujas-Baltezera kanāli un devās virzienā uz Rikuļiem un Remberģu mž., 2. Cēsu baterija pārnesa savu uguni uz mežmalu, kas dienvidos un dienvidrietumos no Cepļu mājām, apšaudīdama tur atrodošos ien. kājniekus, pēc kam igauņu 6. pulka II btl. ieņēma Remberģu mž. un Rikuļu mājas.
30. jūnijā Ziemeļlatvijas brigādes štābs pārbrauca no Cēsīm uz Ropažu staciju, bet igauņu 3. divīzijas štābs uz Siguldu.
1. jūlijā igauņu-latvju uzbrukums sākās nosacītā laikā.
1. jūlijs.
No plk. 07,00—09,00 igauņu flote apšaudīja Carnikavu un Ādažu mž., pēc kam igauņu 9. kājn. pulks diezgan viegli forsēja Gauju un ātri devās uz priekšu. Pa kreisi no 9. pulka uzbruka igauņu 6. pulka II btl. un Kuperjānova btl., kā arī bruņoto vilcienu desantu nodaļa. Vakarā 9. pulks sasniedza Kalngala ciemu un Jaunciemu, bet 6. pulka II btl. ar Kuperjānova btl. apstājās pie Sužu mž. un Vadžiem.
Vidzemes šosejas rajonā starp Bukultu mž. un Vēveriem uzbruka igauņu 1. kājn. II btl., Cēsu pulka 2. un 4. rota, kā arī bruņoto vilcienu desanti, ar bruņoto vilcienu artilērijas, igauņu bateriju un 2. Cēsu baterijas pabalstu.
Landesvēra daļas atkāpās un novietojās ezeru šaurumā aiz Juglas tiltiem, uzspridzinot dzelzceļu tiltu, bet šosejas koka tiltu ienaidniekam uzspridzināt neizdevās, jo Cēsu pulka 4. rota visu laiku to apšaudīja.
Cēsu pulka 1. un 3. rotu mēģinājums forsēt Juglas upi pie Mašēniem neizdevās. Arī igauņu 6. pulka I bataljona un Cēsu pulka 7. rotas mēģinājums forsēt M. Juglas tiltu pie Skrāģu kroga neizdevās. Forsēšanu pabalstīja igauņu baterija un Valmieras baterijas II vads no Silakroga rajona.
Plk. 19,00 Cēsu pulka III.btl. ieņēma V. Būņas. Bataljonu pabalstīja Valmieras baterijas I vads no pozicijas pie Jaksti mājām.
Plk. 18,10 Cēsu pulka k-ris saņēma rīkojumu nosūtīt uz Silakrogu igauņu 6. pulka III bataljona k-ra rīcībā Valmieras btr. I vadu no Cēsu pulka III btl. rajona.
2. Cēsu btr. plk. 17,00 dabūja rīkojumu pārbraukt no Vidzemes šosejas rajona uz Silakroga rajonu, kur ieņemt pozicijas, lai varētu apšaudīt arī ģipša fabriku pie Zeltiņiem. Plk. 18,00 baterija noņēmās no pozicijas un aizbrauca uz Zaķu mž.

Kauju rajons 1919. g. jūnija beigās un jūlija sākumā.
Pievakarē Zaķu mž. ieradās no Vecpiebalgas pulkveža Baloža brigādes IV bataljona 1. rota, kura 2. jūlija rītā aizgāja Cēsu pulka III btl. rīcībā.
2. jūlijā igauņu-latvju uzbrukums turpinājās.
Igauņu 9. kājn. pulks ar igauņu flotes artilērijas uguns piepalīdzību ieņēma Mangaļsalu un Vecmīlgrāvi.
Vidzemes šosejas rajonā ien. artilērija priekšpusdienā ar spēcīgu uguni apšaudīja igauņu karaspēka vienības un bruņotos
vilcienus, pielietojot lielā mērā gāzu šāviņus. Vakarā igauņu
1. pulka II btl. nomainīja Cēsu pulka I btl. vienības, ku^as aizgāja uz Zaķu mž. un palika pulka rezervē, šosejas rajonā poci-cijas tagad ieņēma Kuperjānova btl. un bruņoto vilcienu desanti.
Igauņu 6. pulka un Kaleva-Maleva btl. iecirkņos 2. jūlijā visu dienu norisinājās izlūku nodaļu darbība un apšaudīšanās.
2. Cēsu baterija 2. jūlijā plk. 0,45 n o-nāca Zaķu mž. Tūliņ vienu lielgabalu nostādīja pozicijā apm. 1 km ziemeļos no Silakroga. Vēl priekšpusdienā tam pievienoja arī otru lielgabalu. Tā kā ien. smagā artilērija dienā sevišķi stipri apšaudīja minēto poziciju, tad baterija bija spiesta pārbraukt uz jaunām pozicijām apm. 0,5 km ziemeļos no Silakroga.
Cēsu pulka III btl. iecirknī plk. 3,30 sākās uzbrukums J. Būņām un Leikām, bet igauņu 3. pulka labā spārna vienības tanī pašā laikā uzbruka ģipša fabrikai pie Zeltiņiem. Pēc ilgākas cīņas ap plk. 05,00 izdevās ienaidnieku izdzīt no J. Būņām un Leikām. Bataljona tālākais uzbrukums apstājās, jo pa kreisi igauņu vienības pie ģipša fabrikas cieta neveiksmi.
Igauņu 3. pulks naktī uz 2. jūliju pēc sīvām cīņām ieņēma Kurtu un Salaspils mž., bet jau 2. jūlija rītā ienaidnieks pārgāja pretuzbrukumā un pulks bija spiests atiet savās izejpo-zicijās.
2. jūlijā agrā rītā pulkveža Baloža brigādes VI atsevišķais btl. no Vecmīlgrāvja pievienojās igauņu 9. pulkam un vakarā aizgāja caur Ropažu staciju uz Zaķu mž. 2. Cēsu pulka k-ra rīcībā, kur ieradās 3. jūlija vakarā.
3. jūlija rītā Cēsu pulka III btl. frontē bija manāma rosīga kustība ienaidnieka tuvākā aizmugurē. Ar rīta ausmu Cēsu pulka II un III bataljoni .sāka iet uz priekšu un, nesastapuši ienaidnieku, nonāca līdz Sarkanmuižai.
ūlijs.
Cēsu pulka štābs un I btl. pārgāja uz Cekuliem, bet 7. rota pievienojās savam bataljonam. 1. Valmieras btr. vakarā novietojās Ulbrokas mž.
2. Cēsu btr. pēcpusdienā saņēma divizionā k-ļ-a vltn. Skujenieka rīkojumu nostāties pozicijās Luizenšteinas1) rajonā. Baterija vakarā izgāja uz noteikto rajonu, bet ceļā dabūja divīziona komandiera r I-
‘) Luizenšteina atrodas % km dienvidaustrumos no Melnmuguriem.
kojumu — braukt no Luizenšteinas Ulbrokas mž. virzienā un nostāties pozicijās 3—4 km austrumos no Ulbrokas mž.
4. jūlijā plk. 3,30 baterija nostājās pozicijās apm. 0,2 km dienvidrietumos no Audzēkņu mājām.

IX. Pamiera sarunu ievadīšana un Strazdu muižas miera līgums.

Pamiera sarunu ievadīšana.
Jau 30. jūnijā Liepājā sapulcējās Sabiedroto misiju priekš-stāvji angļu ģen. Berta vadībā, lai apspriestu, kādi soļi būtu sperami kara darbības izbeigšanai pie Rīgas. Angļu un amerikāņu misijas priekšstāvji gribēja sūtīt ģen. fon der Golcam ultimatumu, lai tas ar saviem spēkiem atstāj Rīgu un atiet uz vecām vācu pozicijām pie Olaines, bet bija maz cerību, ka Golcs paklausīs. Tāpēc arī franču pulkv.-ltn. Diparkē lika priekšā noslēgt pamieru ar noteikumu, ka igauņi paliek ieņemtās pozicijās pie Juglas, vācu karaspēks atiet uz Olaines pozicijām, bet Rīgu ieņem pulkv. Baloža un firsta Līvena daļas, šādam priekšlikumam piekrita pārējie apspriedes dalībnieki. Sarunu vešanu starp karojošām pusēm uzņēmās franču misijas priekšnieks pulkv.-ltn. Diparkē. Angļu un amerikāņu misiju priekšstāvji pilnvaroja viņu runāt arī savā vārdā.
1. jūlijā pulkv.-ltn. Diparkē iebrauca i Rīgā un devās uz ģen. fon der Golca štābu. Ģen. Golcs caur savu štāba priekšnieku paziņoja, ka ir ar mieru vest sarunas uz sekojošiem noteikumiem: Latvijas (Niedras valdības) daļas paliek savās tagadējās pozicijās no Gaujas grīvas gar Baltezeru līdz Salaspils mž. Igauņu daļas jāatvelk uz Skultes bazn., Inčukalna, Jumprav-muižas līniju.
šie noteikumi nebija pieņemami, un pulkv.-ltn. Diparkē tos noraidīja. Sarunas turpinājās, un beigās abas puses vienojās uz sekojošiem noteikumiem: vācu vienības nekavējoties atstāj Daugavas labo krastu. Rīgas ziemeļfronti ieņem pulkv. Baloža un firsta Līvena daļas, kā arī landesvērs, izslēdzot no tā Vācijas pavalstniekus. Ģen. Golca kara materiālu izvākšana no Rīgas jānobeidz divu nedēļu laikā, skaitot no pamiera parakstīšanas dienas. Igauņu daļas nedrīkst virzīties uz priekšu no pašreiz ieņemtās līnijas. Līdz pamiera noslēgšanai un arī pēc tam jāpārtrauc apšaudīšanās un virzīšanās uz priekšu.
Uz šo noteikumu pamata ģen. Golčs pilnvaroja pulkv.-ltn. Diparkē vest sarunas ar igauņiem. Tanī pašā dienā pulkv.-ltn. Diparkē devās uz Siguldu pie igauņu 3. divīzijas komandiera ģen. Poddera. Pēdējais deklarēja igauņu armijas virspavēlnieka ģen. Laidonera doto instrukciju, no kuras viņam bija aizliegts novirzīties. Instrukcijas saturs bija sekojošs: «Igauņi neslēgs nekādu līgumu ne ar ģen. Golcu, ne ar landesvēru, bet vienīgi ar ministru prezidentu Ulmani, vai viņa pilnvarotu priekšstāvi. Vāciem un landesvēram jāatiet uz dienvidiem no vecām krievu 1916. g. pozicijām: Kaugurciems, Sloka, Daibe, Lieliecava. Evakuācijai jānotiek 24 stundu laikā pēc pamiera līguma parakstīšanas. Vāci var atstāt Rīgā saimniecības nodaļu kara materiālu aizvešanai. Viņas darbībai jāizbeidzas divu nedēļu laikā pēc līguma noslēgšanas. Rīgu ieņem pulkv. Baloža un Ziemeļlatvijas karaspēka daļas, kā arī firsta Līvena nodaļa un viens igauņu btl. Pārējās igauņu daļas paliek savās ieņemtās vietās kaujas gatavībā varbūtējam gadījumam, ja vāci no jauna mēģinātu okupēt Rīgu. Igauņu btl. atstās Rīgu, kad Ulmaņa valdība būs deklarējusi, ka viņa ir spējīga uzturēt kārtību Rīgā bez minētās karaspēka daļas palīdzības. Latviju igauņi atstās tad, kad Ulmaņa valdība paziņos, ka viņa ir spējīga uzturēt kārtību Vidzemē un visā Latvijā bez igauņu palīdzības. šis noteikums neattiecas uz tām igauņu daļām, kuras atradīsies pie Cēsīm kā rezerve lielinieku frontei. Šī rezerve atgriezīsies Igaunijā, kad Ulmaņa valdība paziņos, ka viņa ir spējīga turēt lielinieku fronti no Seideneces (Liepnas) līdz Jēkabpilij saviem spēkiem, bez Baltijas vācu palīdzības.»
Pulkv.-ltn. Diparkē aizrādīja, ka Sabiedrotie tādiem noteikumiem nepiekrīt un neļaus igauņu daļām ieiet Rīgā, bet par šo sarunu gaitu tas ziņos Sabiedroto misiju priekšniekam ģen. Gofam.
2. jūlija rītā pulkv.-ltn. Diparkē atgriezās Rīgā un par sarunu gaitu paziņoja ģen. Gofam, kas pašlaik atradās Tallinā. Ģen. Gofs, iepazinies ar pulkv.-ltn. Diparkē panākumiem, lika priekšā izbraukt igauņu pilnvarotiem uz Strazdu mž. pie Juglas ezera, lai vestu sarunas ar vācu pilnvarotiem Sabiedroto misiju priekšstāvj u vadībā.
Sarunas sākās 2. jūlijā plk. 21,00. Kādas divas reizes sa-• runas tika pārtrauktas — vispirms no vāciešu un pēc tam no igauņu puses. Beidzot 3. jūlijā plk. 03,30 tika pa-rakstīts sekojošs līgums:
1) 3. jūlijā plk. 12,00 jāpārtrauc kaujas darbība uz sauszemes, jūras un gaisā.
2) Vācu karaspēkam jāatstāj Latvija visdrīzākā laikā, sakarā ar līguma noteikumiem. Vācu karaspēks pārtrauc kaj'a darbību Latvijas robežās, izņemot, protams, kaujas darbību pret pad. Krievijas spēkiem.
3) Visi vācu virsnieki un karaspēka daļas atstāj Rīgu un tās apkārtni, pie kam izvākšanās jānobeidz 5. jūlijā līdz plk. 18,00, izņemot atsevišķus štāba virsniekus, kuri varēs uzraudzīt kara piederumu iz vākšanu.
4) Viens no Sabiedroto virsniekiem Rīgā uzraudzīs šo vācu krājumu izvešanu.
5) Landesvēram tūliņ jāatstāj Rīga, kā ari tās apkārtne un jāaiziet nr/. Daugavas. ŠI izvākšanās jāizdara līdz 5. jūlijam plk. 18,1)0. Turpmāko landesvēra likteni noteiks saskaņā ar šī līguma § 9.
6) Igauņu karaspēks paliek vietās, kuj'as viņš ieņēmis 3. jūlijā plk. 03,00.

Ziemeļlatvijas armijas ienākšana Rīgā.
7) Vāci nedrīkst traucēt brīvu satiksmi pa zemes ceļiem, dzelzceļu un tēlegrafu starp Rīgu un Liepāju.
8) Sabiedroto misijas pagaidām uzņemas Rīgas pārvaldību un darbojas kopīgi ar latvju valdību.
9) Sīkākus noteikumus izstrādās Sabiedroto misijas priekšstāvja vadībā.
Ar šo izbeidzās pie Cēsīm uzliesmojušās cīņas pret landesvēru un Dzelzsdivīziju.
No šīm cīņām, ciešā sadarībā ar varonīgo igauņu armiju, mēs izgājām kā uzvarētāji, ar nelokāmu gribu — vēl ciešāk saslēgt rindas un apvienot visus mūsu tautas spēkus savas neatkarības nodrošināšanai.
4. jūlijā Cēsu pulks ar 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijām palika uz vietas un atpūtās. Vakarā 2. Cēsu pulka k-ris pulkv.-ltn. Kr. Berķis saņēma no pulkv. Zemitāna rīkojumu rīt pāriet ar pulku un abām baterijām uz Strazdu mž.

Ziemeļlatvijas armijas ienākšana .Rīgā.
(Redzama 2. Cēsu baterija.)
5. jūlijā plk. 15,00 Cēsu pulks ar 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijām pārgāja uz Strazdu mž., kur palika pa nakti.
Uz 6. jūliju bija nolikta iziešana uz Rīgu.
6. jūlijā plk. 12,00 Cēsu pulks, VI atsevišķais btl., 1. Valmieras un 2. Cēsu baterijas sapulcējās uz Vidzemes šosejas pie Juglas tilta un devās uz Rīgu. Kad kolonnas galva nonāca pie «Villa Nova», tā tika apturēta, jo no Lielbritānijas komisāra Baltijas valstīs pulkv.-ltn. Tallenta, caur pulkveža Baloža brigādes štāba starpniecību, bija saņemts sekojošs raksts:
Memorands Nr. 1.
Latvijas karaspēks, kas padots Igaunijas virspavēlniecībai, nedrīkst ienākt Rīgā, kamēr man nav bijusi iespēja satikt ģenerāli Gofu (Gough).
Es telegrafēju viņam vakar vakarā un lūdzu, cik ātri vien iespējams, ierasties Rīgā. Pagaidām es būtu ļoti priecīgs, ja Jūs un Jūsu štāba priekšnieks ierastos Rīgā pie manis sarunu vešanai par turpmākām gaitām.
Sabiedroto militārās misijas priekšnieka vietā
pulkvcdis-ltn. Tallcnts.
Lielbritānijas komisārs Baltijas provincēs.
Rīgā, 6. jūlijā 1919. g.

Ziemeļlatvijas armijas sagaidīšana Rīgā.
Pulkvedis Zemitāns devās uz Rīgu pie pulkv.-ltn. Tallenta.
Iedzīvotāji, dabūjuši zināt par «Ziemeļnieku» nākšanu uz Rīgu un to apturēšanu uz šosejas, pulciņiem nāca apsveikt savus atbrīvotājus.
Plk. 19,00 Ziemeļlatvijas brigādes vienības devās uz priekšu. Rīgas iedzīvotāji tās jūsmīgi apsveica. Pie Gaisa tilta bija nostādīta pulkv. Baloža brigādes goda sardze. Brīvības ielā sagaidītāji «Ziemeļniekus» apbēra ziediem. Pie bij. Pētera Lielā pieminekļa vienības sagaidīja pulkvedis Jānis Balodis, pulkvedis
Jorģis Zemitāns un valdības priekšstāvji. «Ziemeļnieku» vienības tiem braši pagāja garām un tad devās uz norādītām mītnēm.
1. Valmieras un 2. Cēsu baterija palika divas dienas atpūtā bij. artilērijas kazarmās pie 1905. g. parka.
Ziemeļlatvijas brigādes komandieris pulkvedis J. Zemitāns, sakarā ar zināmā darbības posma noslēgšanos, atdeva sekojošu pavēli:
Ziemeļlatvijas Virspavēlnieka pavēle Nr. 64. C. jūlijā 1919. g.
Ziemeļlatvijas kareivji! Pēc grūtām cīņām, ciešanām un šaubām, beidzot esam savu mērķi sasnieguši: esam ienākuši savā, no gadu simteņu ienaidnieka atsvabinātā galvas pilsētā — Rīgā.
Reizē ar mums no Rīgas jūj-as iebrauc arī mūsu vienīgi likumīgā, ar tautas uzticību veltītā, Tautas padome un Latvijas pagaidu valdība.
Svarīgs, dziļa prieka un laimes pilns ir šis brīdis. No audzes uz audzi mūsu senči smagos klaušu darbus pildot, ir nesuši šo sapni par neatkarīgo Latviju. Mēs paši viņu lolojuši, rītos ceļoties un vakaros guļoties. Un tagad, pēc 717 gadiem, viņš ir piepildījies. Liktenim ir labpaticies, ka šis prieka brīdis sakrīt, pēc vecā kalendāra rēķinot, ar mūsu tautas līgsmības svētkiem — ar Jāņu vakaru.
Ir pareizi — līgsmot un svētīt mums Līgo svētkus šoreiz vēl neizdosies, jo ienaidnieku bandas vēl atrodas Kurzemē, aiz Rīgas vārtiem; daļa no Latgales smok zem varmāku komūnistu sloga, bet tomēr, zīmīgi iepriecinoši ir tas, ka Latvijas dienvidu un ziemeļu spēki savienojušies savā galvas pilsētā ap savu valdību taisni Jāņu vakarā.
Drošsirdīgie kareivji! šai laimes brīdī lieku Jums priekšā dziļi apdomāt, ka Latvijas atsvabināšanas darba pirmā puse ir veikta, pateicoties vienīgi kopējā mērķa saprašanai, labprātīgai un apzinīgai pavēļu izpildīšanai un labai pacietībai, ar kādu Jūs panesāt visus mūsu dzimstošās valsts un armijas trūkumus un grūtumus. Pavairojat un padziļināt šīs īpašības, un Latvijas brīvvalsts armija būs nesalaužama; viņa viegli spēs iztīrīt nedaudz nedēļās mūsu zemi no tautas, 110 valsts ienaidniekiem.
Veikdami šo uzdevumu, ātrāk varēsim atgriezties mājās pie saviem darbiem, pie briestošo druvu novākšanas.
Latvijas valsts un Tautas padomes vārdā izsaku Jums, dūšīgie cīkstoņi, visdziļāko pateicību par lielo darbu un grūtību veikšanu, par lielo pašuzupurēšanos tēvijas atsvabināšanas labā.
Ar dziļām pateicības jūtām atminēsimies šai brīdī mūsu ieroču brāļus — brīvās Igaunijas dēlus. Bezgala daudz paldies sūtām šiem neatlaidīgiem karotājiem par aktīvu palīdzību, par pretimnākšanu mums mūsu valsts vajadzībās.
Latvijas tauta un vēsture šos lielos pakalpojumus nekad neaizmirsīs.
Lai Dievs svētī mūsu darbus un cīņas arī pie Latvijas austrumu robežas iztīrīšanas.
Ziemeļlatvijas armijas virspavēlnieks
pulkvedis Zemitāns.
II daļa.
Vidzemes artil. pulka izveidošana un kaujas darbība Austrumfrontē līdz 1919. g. 18. oktobrim.
/

I. Vidzemes artilērijas pulka izveidošana.

8. jūlijā Rīgā atgriezās Pagaidu valdība un 10. jū- j lijā par Armijas virspavēlnieku tā iecēla ģenerāli Dāvidu Sīmonsonu un par virspavēlnieka štāba priekšnieka a. i. — pulkvedi-leitnantu Eduardu Kalniņu.
Armijas virspavēlnieks tūliņ ķērās pie armijas reorganizēšanas. 12. jūlijā viņš iecēla pulkvedi Jāni Balodi par Austrumfrontes pavēlnieku, bet pulkvedi Jorģi Zemitānu — par Rīgas garnizona priekšnieku.
15. jūlijā Armijas vispavēlnieks pārdēvēja Ziemellatvijas brigādi par Vidzemes divīziju un par tās komandieri iecēla pulkvedi J. Zemitānu, bet Dienvidus brigādi pārdēvēja par Kurzemes divīziju un par tās komandieri iecēla pulkvedi J. Balodi.
Augustā sāka veidot vēl trešo — Latgales divīziju.
Pulkvedis J. Zemitāns, pēc viņa iecelšanas par Vidzemes divīzijas komandieri, nekavējoties stājās pie divīzijas veidošanas.
Ar 19. jūlija pavēli divīzijai viņš uzdeva 1. Val-mieras baterijas komandierim kapteinim A. Dannebergam izveidot Vidzemes artilērijas pulku, šo dienu tādēļ arī skaita par pulka dzimšanas dienu.
Kapt. A. Dannebergs 20. jūlijā stājās pie pulka štāba veido-šanas un 30. jūlijā to nobeidza.
Pulkā pagaidām skaitījās 1. Valmieras,. 2. Cēsu, 3. Rūjienas baterijas un jaunveidojamais artilērijas parks pie I divīziona. 5. augustā pulkā iedalīja Valmieras kājn. pulka bateriju, kas atradās pozicijās Valmieras kājn. pulka kaujas iecirknī, pārdēvējot to par «2. Valmieras bateriju»1).
') Šo baterijai izveidoja no 31. maijā lieliniekiem atņemtiem 2 krievu 1902. g. parauga 3" lauka lielgabaliem un vienas 48"' haubices. 19. jūlijā baterijai pievienoja 6. jūlijā no lieliniekiem labprātīgi pārnākušo 3" krievu 1902. g, parauga lielgabaliem apbruņoto artil. vadu, bet 48"' haubici augusta sākumā nosūtīja uz bruņoto vilcienu «Komunistu iznīcinātājs», kas darbojās 1. Valmieras kājn. pulka kaujas iecirknī.
Augusta mēneša sākumā pulkā skaitījās — pulka štābā:
1) kapteinis A. Dannebergs — pulka komandieris,
ka Hantāvs I. g. augusts sākumā.
2) virsleitnants K. Drengers — pulka adjutants,
3) kollēģiju reģistrators M. Graudiņš — pulka saimniecī-bas pārzinis un kasieris.
I divīziona pārvaldē:
4) kapteinis T. Skujenieks — divīziona komandieris,
5) leitnants A. Jātnieks — divīziona adjutants,
6) kara 1. ierēdnis V. G r o s s — divīziona darbvedis,
7) „ „ K. K a 1 ē j s — divīziona kasieris,
8) „ „ A. V e i d e m a n i s — divīziona ekonoms,
9) techniķis A. V a r k s — artil. techniķis.
1. Valmieras baterijā:
10) virsleitnants K. Dombrovskis — baterijas komandieris,
11) virsleitnants P. Apinis — vecākais virsnieks,
12) „ J. Pestmalis — jaunākais virsnieks,
13) „ L Balodis — jaunākais virsnieks,
14) leitnants T. R o z e — jaunākais virsnieks,
15) „ A. M e 1 b ā r d i s — jaunākais virsnieks.
2. Valmieras baterijā:
16) kapteinis Vildbergs — baterijas komandieris,
17) virsleitnants Līcītis — vecākais virsnieks,
18) „ Zīfers — jaunākais virsnieks,
19) leitnants Grāmatnieks — jaunākais virsnieks,
20) „ Grišāns — jaunākais virsnieks,
21) „ R i t e r i s — jaunākais virsnieks,
22) „ P o r i e t i s — jaunākais virsnieks.
2. Cēsu baterijā:
23) virsleitnants V. D ū m s — baterijas komandieris,
24) „ V. Rauehmanis'— vecākais virsnieks,
25) leitnants J u r i k a s — jaunākais virsnieks,
26) „ E. Vītums — jaunākais virsnieks,
27) „ J. ž ī d s — jaunākais virsnieks.
3. Rūjienas baterijā:
28) virsleitnants V. šēnfelds — baterijas komandieris,
29) „ H. L ū s i s — vecākais virsnieks,
30) virsleitnants A. Martinsons — jaunākais virsnieks,
31) „ Rozenbergs — jaunākais virsnieks,
32) leitnants E. Pauders — jaunākais virsnieks,
33) „ A. Kļ a v i s — jaunākais virsnieks.
I divīziona parkā:
34) virsleitnants O. Lazdiņš — parka komandieris,
35) „ E. K 1 ū g e — vecākais virsnieks,
36) „ Kimerāls — jaunākais virsnieks,
37) „ Hei j sters — jaunākais virsnieks,
38) kapteinis L i e p i ņ š — jaunākais virsnieks,
39) leitnants Stolbikovs1) — jaunākais virsnieks,
40) „ Mauriņš — jaunākais virsnieks,
41) virsnieka v. i. U pī ts — jaunākais virsnieks.
Bez tam tajā laikā pulkā skaitījās 500 instruktori un kareivji, un 262 zirgi.
Pirms izbraukšanas uz Austrumfronti, baterijām bija šāds apbruņojums: 1. Valmieras btr. — 4 angļu 18 mrc. lgb., 2. Cēsu btr. — 2 47"' lgb. (vēlāk 2 vācu 10,5 cm haub.) un 3. Rūjienas btr. — 4 krievu 3,425" lgb., pie kam pēdējiem trūka leņķmēru. (Vēlāk btr. apbruņoja ar 4 krievu 1902. g. parauga 3" lgb.)
Apbruņojums.
2. Valmieras baterija bija apbruņota ar 3 krievu 3" lauka lgb. un vienu 48"' haubici.
Rīgā atrodošās baterijas katru dienu no plk. 08,00 līdz 11,00 un no plk. 15,00 līdz 17,00 čakli mācījās. Mācībās sevišķu vērību piegrieza tieši praktiskai pusei: pirmo numuru apmācībai tēmēšanā, pārējo numuru apmācībai darbībā pie lielgabaliem, braucēju — jāšanā un lgb. braukšanā. Katru dienu no plk. 11,00 līdz
Apmācība.
12,00 un no plk. 17,00 līdz 18,00 notika virsnieku mācības, šais mācībās galveno vērību piegrieza angļu 18 mrc. lielgabala materiālai daļai, artilērijas šaušanas priekšrakstiem un jāšanai.
30. septembrī Armijas artilērijas priekšnieks pulkv.-ltn. M. Vācietis vltn. Vīksnem uzdeva veidot no artilērijas rezerves I vada 1. jaunveidojamo (jaunformējamo) bateriju.
Pulka tālākā izveidošanās. 5. btr. izveidošana.
Veidošana gāja gausi uz priekšu, jo trūka lielgabalu, zirgu un aizjūgu. Lielākā daļa baterijā iedalīto kareivju nebija dienējuši artilērijā, kādēļ tie bija jāapmāca pašos pamatos, bet trūka vajadzīgo mācības līdzekļu: Artilērijas rezervē tanī laikā bija tikai 2 vācu 77 mm 96 n/A lielgabali, un pie tiem bija jāapmāca arī pārējo jaunveidojamo bateriju karavīri.
’) Vēlāk izrādījās par pseudovirsnieku.
1. jaunveidojamo bateriju 7. oktobrī iedalīja Vidzemes artilērijas pulkā kā 5. bateriju. Baterijā sākumā skaitījās 3 virsnieki (vltn. Vīksne, vltn. Martinsons un ltn. Melbārdis), 60 instruktori un kareivji, 30 zirgi, 5 vācu parauga divjūga rati, 1 tēlefona rati un apm. 3 km veca tēlefona kābeļa. Baterija bija apbruņota ar 3 vācu 77 mm lgb., no kuriem 1 bija bez skatīkļa.

Armijas artil. pr-ks pulkv.-ltn. M. Vācietis.
izvei- 22. oktobrī Armijas artil. priekšnieks vltn. Dinnem uzdeva ma. veidot 5. jaunveidojamo (jaunformējamo) bateriju. Bateriju izveidoja frontē, kā kadru ņemot 3. Rūjienas btr. II vadu, kurš atradās pozicijās pie Ikšķiles. 26. oktobrī 3. Rāj. btr. komandieris vltn. V. šēnfelds baterijas II vadu pilnā sastāvā nodeva vltn. J. Dinnem. Bez tam baterija saņēma no Armijas artilērijas rezerves vēl 2 krievu 3,425" ģen. Juģēņiča dāvātos lielgabalus.
26. oktobri baterijā skaitījās: 3 virsnieki, 70 instruktori un kareivji, 44 zirgi un 4 krievu 1895. g. parauga 3,425" lielgabali.
Izveidoto bateriju sākumā nosauca par 5. rezerves btr. Vēlāk to pārdēvēja par 4. bateriju.
Pulka 6. baterijas sākums saskatāms kādā 1918. g. decembra mēn. Latvijas vācu zemessargu virsštāba pavēlē, uz kuras pamata tā izveidota kā «1. haubiču baterija». 1919. g. 28. janvāri baterija saņēma jaunu materiālo daļu un zirgus, un kā Latvijas vācu zemessargu 2. baterija ņēma dalību kaujās pret lieliniekiem kopā ar Latvijas vācu zemessargu II btl., pēc kam to iedalīja Kurzemes artil. pulkā III dzn. kā 8. btr., no kurienes 1921. g. sākumā to pārskaitīja Vidzemes artil. pulkā kā
6. btr. izveidošana.
6. btr.
Ar Armijas virspavēlnieka 28. oktobra 3. pavēli (slep.) Vidzemes artil. pulka I divizionu pārdēvēja par IV divizionu,
Divizionu un bateriju pārdēvēšana.
1. Valmieras btr. par IV dzna 1. btr., 2. Cēsu btr. par IV dzna 2. btr., 3. Rūjienas btr. par IV dzna 3. btr., I jaunveidojamo divizionu par V artilērijas divizionu, 1. jaunveidojamo bateriju —
— par V artil. dzna 2. btr., 5. rezerves btr. — par V artil. dzna
1. btr.
2. Valmieras btr. iedalīja Kurzemes artil. pulkā.
IV un V artilērijas divizionus iedalīja Vidzemes artil. pulkā. IV artil. divizionu komandēja kapt. T. Skujenieks, V — kapt. E. Jēkabsons.
Pulka vēsturē IV divīziona baterijām, ērtākas izpratnes dēļ, atstāti vēlāk akceptētie vēsturiskie nosaukumi — 1. Valmieras,
2. Cēsu, 3. Rūjienas baterijas, bet V divīziona baterijām — pirmai — 4., otrai — 5. baterijas nosaukums.
Pulku joprojām komandēja kapt. A. Dannebers.
Adjutanta pienākumus pildīja virsleitnants Drengers.
IV (I) divīzionu komandēja kapt. T. Skujenieks,
1. Valmieras bateriju komandēja vltn. K. Dombrovskis,
2. Cēsu bateriju komandēja virsi. V. Dūms,
3. Rūjienas bateriju komandēja virsi. J. Balodis,
V (II) divīzionu komandēja kapt. E. Jakobsons,
1. (4.) btr. komandēja virsi. J. Dinne,
2. (5.) btr. komandēja virsi. J. žīds.
Apbruņojums:
IV (I) divīziona 1. Valmieras btr. — 4 angļu 18 mārc. lgb.
2. Cēsu btr. — 4 angļu 45'" haub. ,
3. Rūjienas btr. — 4 angļu 18 mārc. lgb.,
V (II) divīziona 1. (4.) btr. — 3 angļu 18 mārc. lgb.,
2. (5.) btr. — 4 vācu 77 mm lgb. 96 N/a. p.
Pulka sastāvs uz 1. februāri 1920. g.

Kareivji bija apbruņoti ar krievu un vācu šautenēm un ka-rablniem. (Ložmetēju un pistoļu nebija.)
Daudzi zirgi slimoja ar kašķi.
Apgāde ar artilērijas piederumiem bija ļoti trūcīga. Trūka novērošanas un sakaru līdzekļu.
Rezerves daļu nebija nekādu.

Vidzemes artil. pulka izveidošanās schēma.
Ar intendantūras priekšmetiem stāvoklis nebija labāks: apm. puse kareivju bija privātos (pa daļai personīgos) uzvalkos. Silto apģērbu bija pilnīgs trūkums. Apavi bija noplīsuši un to
labošanai trūka līdzekļu. Zirglietas bija vecas, krievu parauga, bieži jālabo. Seglu bija ļoti maz — daļa braucēju sēdēja zirgu mugurā bez segliem.
1920. g. maija sākumā Artilērijas rezervē izveidoja Atsevišķo poziciju vadu, apbruņotu ar 2 krievu 1895. g. parauga lielgabaliem un 14. maijā to nosūtīja Vidzemes artil. pulka komandiera rīcībā, kur tas nonāca 16. maijā.
Atsev. poziciju izveid.
V (II) artil. dzna 3. btr.
Nebija vēl vads ieradies frontē, kad Latgales partizāni bija noņēmuši lieliniekiem pie Zorinu ciema novietotos 2 krievu 3" lielgabalus. Arī šos lielgabalus iedalīja Vidzemes artil. pulkā.

2. Cēsu btr. k-ris vltn. Dūms ar btr. virsniekiem.
9. jūnijā 5. Cēsu kājn. pulks atveda no lielinieku dziļas aizmugures vēl 2 vieglos lauka lielgabalus, kurus arī nodeva Vidzemes artil. pulkam. No šiem lielgabaliem pulks jūnijā izveidoja V artil. divīziona 3. bateriju. Vajadzīgo cilvēku skaitu deva 4. Valmieras kājn. pulks, Rīgas etapa komandantūra un pulka pārējās baterijas. Zirgi nāca no pārējām pulka baterijām un Artilērijas rezerves.
Pēc 1920. g. 11. augusta, kad sākās armijas pāriešana miera laika stāvoklī, Atsevišķo poziciju vadu likvidēja un 1921. g. sākumā Vidzemes artil. pulka V divīziona 3. btr. ieskaitīja Kurzemes artil. pulkā.

II. Pulka izbraukšana uz Austrumfronti un kaujas darbība līdz 1919. g. 26. augustam.

Armijas vadībai ar katru dienu ienāca noteiktākas ziņas, ka ģen. fon der Golcs nedomā atstāt Kurzemi un Zemgali, bet gan kaļ jaunus uzbrukuma plānus.
Schēma Nr.
2. Cēsu btr.
Lai nodrošinātos pret katru varbūtību, armijas vadība stratēģiski svarīgākos punktos novietoja nelielas karaspēka daļas. Arī Vidzemes artil. pulka 2. Cēsu b t r. no 14. līdz 15. jūlijam bija novietota pozicijās tagadējā 1905. g. parkā, ar uzdevumu — apsargāt Rīgas tiltu galus Daugavmalā, Torņkalnu un Āgenskalnu, bet 16. jūlijā tā saņēma pavēli izbraukt uz jaunām pozicijām. 17. jūlijā plk. 01,00 baterija izbrauca no Rīgas caur Ulbrokas mž. un Desas krg. uz Ruku mājām, kur ieņēma pozicijas ar novēr. punktu pussagrautajā Salaspils baznīcas tornī, un stājās VI atsevišķā btl. komandiera rīcībā, šeit baterija nostāvēja līdz 5. augustam, kad saņēma rīkojumu atgriezties Rīgā. Plk. 09,00, kopā ar VI atsevišķo btl., baterija noņēmās no pozicijām, plk. 17,30 ieradās kazarmās pie 1905. g. parka un palika tur līdz 20. augustam, kad aizbrauca uz Austrumfronti.
28. jūlijā 1. V a 1 m i e r a s btr. I vads virsleitnanta Apiņa vadībā nomainīja 1 Atsevišķo Kurzemes bateriju, un nostājās Rīgas-Jelgavas šosejas tuvumā, 6 km no Rīgas, kādā augļu dārzā pozicijās. Ilgi še vads nedabūja stāvēt, jo jau
1. Valmieras btr. I vd.
3. Rūjienas btr. I vd.
.. Valmieras btr.
30. jūlijā tam vajadzēja doties uz Austrumfronti.
1. Valmieras btr. I vadu pozicijās pie Rīgas-Jelgavas šosejas nomainīja 3. Rūjienas btr. I vads, kurš tur palika līdz 27. septembrim, kad saņēma pavēli pārvietoties uz Ikšķili.
Uz Vidzemes divīzijas komandiera rīkojumu 1. Valmieras baterija 30. jūlijā iekravājās ešelonā Preču stacijā un plk. 21,30 i.z brauca uz Pļaviņām. Pļaviņās baterija saņēma rīkojumu braukt tālāk caur Krustpili uz Atašienes st.
1. augustā plk. 10,00 baterija iebrauca Atašienes stacijā un devās IV Atsevišķā btl. komandiera pltn. Skujiņa rīcībā.
P1 k. 12,00 baterija ieņēma pozicijas:
I vads pie Skudrinieku sādžas, dienvidos no Atašienes st., II vads — apm. lkm ziemeļaustrumos no Atašienes st. pie Briežu mā~ j ā m.
IV Atsevišķais (Rīgas) btl. 1. augustā ieņēma šādu fronti:
3. rt. — no Budži (Budisi) (izsl.) līdz Staldzenieki (izsl.),
1. rt. no Staldzenieki (iesk.) līdz Putniņi (iesk.), 2. rt. ar 3 vd. sprostoja dzelzceļu pie Lošku sādžas, bet ar 1 vd. ieņēma Trošku sādžu. Šai laikā IV bataljonam bija piekomandēti III ats. studentu btl. 2. rt. un Atašienes komandanta rota. III btl. 2. rt. atradās Trošku sādžā, Atašienes komandanta rt. — pozicijās no Kristopurvi (iesk.) līdz Bārbaļi (iesk.), bataljona štābs — Bun-tikos.
Pret IV atsevišķā btl. iecirkni ienaidnieks ieņēma: Stabulnieki, Mazie Līmeņi, Lielie Līmeņi, Zaļeni, Miesteri, Aizkalnieši, Ciematnieki, Križavaja, Puru Indāni, Grigi, Podmeļnieki, Steķi, Jaundzemi. šais punktos atradās ap 20—30 karavīru ar dažiem ložmetējiem un tie bija apvilkti ar stiepuļu žogiem.
Rudzati-Aizpurieši rajonā atradās 9. pad. kājn. pulks, bet Aizpurieši-Križevaja rajonā — 7. padomju kājn. pulks. Pret mūsu četriem 1. Valmieras btr. lielgabaliem ienaidniekam šai rajonā atradās: pie Stirnienes mž. — 2 vieglie lgb., Zaļēni sādžā — 1 kājn. lgb., pie Mālakalna sādžas — 3 vieglie lgb. un pie Rudzētu sādžas — 2 smagie lgb. Vēlāk ienaidnieks šo rajonu vēl pastiprināja ar citām baterijām.
2. un 3. augustā 1. Valmieras btr. abi vadi piešāva galvenos ceļus un krustceļus, kā arī pieejas mūsu pozicijām.
Sakarā ar armijas reorganizēšanu, IV atsev. btl. iedalīja
2. Ventspils kājn. pulkā.
Augusta mēneša pirmajā pusē 2. Ventspils kājn. pulka frontē galvenām kārtām notika abpusīga izlūku darbība. Bieži vien lielinieku izlūku patruļas un dažreiz arī lielākas vienības, pat līdz 200 vīru stiprumā, uzbruka mūsu priekšējām daļām. To atsišanā dalību ņēma arī 1. Valmieras baterija.
11. augustā 1. Valmieras btr. II vadu, kas bija sieņēmis pozicijas pie Briežu mājām, apmeklēja Austrumfrontes komandieris pulkvedis J. Balodis un iepazinās ar vada pozicijām un karavīru dzīvi. Iecienītā pulkveža apmeklējums stiprā mērā pacēla baterijas karavīru garastāvokli. Ar savu laipnību un latvisko vienkāršību un Sirsnību viņš iekaroja visu baterijas karavīru sirdis.
Plk. 23,00 ienaidnieks uzsāka uzbrukumu Lošku sādžai, mēģinādams to apiet. 1. Valmieras btr. II vads un kājnieki atklāja uguni uz ien. daļām un tās izklīdināja.
12. augustā 1. Valmieras btr. II vadu apmeklēja angļu misija ģenerāļa Berta vadībā. Ģen. Berta uzmudinošie vārdi un solījumi pēc iespējas gādāt par kareivju uztura un apģērbu uzlabošanu atstāja uz kareivjiem labu iespaidu.
Ģen. Bērts 1. Valmieras baterijā.
16. augustā no rīta baterijā ieradās angļu artilerists virsi. B u r g e s, lai sīkāk iepazīstinātu baterijas virsniekus ar angļu 18 mrc. lielgabalu materiālo daļu. Virsleitn. Burges baterijā palika 3 dienas.
16. augustā plk. 19,00 II vads atklāja uguni uz ien. izlūku nodaļu pie Loškiem. Pēc 3 šāvieniem samaitājās 4. lielgabala kompresors un lielgabalu vajadzēja aizvest rezervē labošanai.
2. Ventspils kājn. pulka II bataljonu 17. augustā nomainīja 4. Valmieras kājn. pulks.
20. augustā 2. Cēsu btr., atrodoties Rīgā, saņēma Vidzemes divīzijas komandiera pavēli — nekavējoties doties Austrumfrontes pavēlnieka rīcībā. Plk. 22,30 baterija jau atradās ešelonā Preču stacijā un 21. augustā plk. 02,30 izbrauca uz Austrumfronti.
2. Cēsu btr.
Tai pašā dienā agri no rīta 2. Cēsu btr. pienāca Pļaviņās, kur saņēma Austrumfrontes pavēlnieka rīkojumu — doties 4. Vamieras kājn. pulka k-ra rīcībā. P1 k. 18,00 baterija ieņēma pozicijas pie Māsānu mājām; novēr. punkts — Daugavas kreisā krastā, mežā, netālu no Sliterānu mājām; baterijas rezerve — Jostu mājās.
21. augustā 1. Valmieras btr. I vads saņēma Austrumfrontes pavēlnieka pavēli — pa dzelzceļu izbraukt uz Krustpili.
1, Valmieras btr. t vd.
22. augustā plk. 02,00 1. Valmieras btr. I vads, baterijas k-ra virsleitnanta Dombrovska vadībā, izkrāvās no vilciena Krustpilī un devās uz Zasu mž. pa Krustpils, Jēkabpils, Biržu mž., Leonu ez., Zasu mž. ceļu. Zasu muižā vads nonāca plk. 17,00 un stājās 3. Jelgavas kājn. pulka komandiera rīcībā. Nākošā dienā to pārvietoja uz Ekolas pmž.
Arī 3. Rūjienas btr. II vads 24. augustā pa dzelzceļu izbrauca uz Austrumfronti. 25. augustā vads nonāca Krust-pilī, kur saņēma pavēli izkrauties no vagoniem un doties 3. Jelgavas kājn. pulka komandiera rīcībā.
22. augustā 4. Valmieras kājnieku pulks ieņēma Budisi, Turki, Zundāni, Zeini, Cūkuļi līniju un tālāk dienvidrietumu virzienā līdz Daugavai; I btl. atradās kreisā, bet II btl. — labā iecirknī.
3. Rūjienas btr. II vads.
4. Valmieras k. pulka stāvoklis 22. augustā.
3. Jelgavas kājn. pulka stāvoklis 22. aug.
Pa kreisi no 4. Valmieras kājn. pulka darbojās 2. Ventspils kājn. pulks, bet pa labi, Daugavas kreisā krastā, — 3. Jelgavas kājn. pulks.
3. Jelgavas kājn. pulka II btl. šai laikā ieņēma Daugavas kreiso krastu no Līvāniem uz dienvidiem gar Daugavas krastu, tālāk — Vilcēni, Bērzāni, Rubeņi rajonā; no II btl. pa labi — Jēči rajonā — III btl. I btl. vienības atradās arī Atašienes rajonā.

III. I diviziona baterijas kaujā pie Līvāniem 26. aug.

Novērojot ģen. fon der Golca rīcību Kurzemē, bija skaidrs, ka visdrīzākā laikā mums var iznākt cīnīties divās frontēs
— pret lieliniekiem un pret vācu-krievu spēkiem. Tādēļ mums no vislielākā svara bija saīsināt fronti pret lieliniekiem. Lai to panāktu, bija jāieņem Līvānu rajons, jo tas kā ķīlis iespiedās mūsu frontē un saistīja samērā lielus spēkus.
Izpildot 24. augusta Austrumfrontes pavēlnieka 5. operatīvo pavēli, 2. Ventspils kājn. pulka komandieris sadalīja savus spēkus trijās grupās.
. Valmieras btr. II vads.
I grupa sastāvēja no 3 rt. un 1. Valmieras baterijas II vada; grupu pakļāva pulkvedim-leitn. Skujiņam. Grupas uzdevums bija: uzbrukt Steķi, Ilgasala, Mālenieki, švirksti, Muktu Pāveli, Batraki virzienā, un pēc Līvānu ieņemšanas — nocietināties uz Muktu Pāveli, Kantanica, Batraki
* » 7 '
(izsl.) līnijas.
II grupa sastāvēja no 3J/o rt. un tās uzdevums bija — apsargāt I grupas kreiso spārnu, ieņemot: Troški, Steķi, Velkmes, Bukavnieki, Rūsiņi līniju. Grupu pakļāva kapt. Bukam.
III grupu pakļāva kapt. Dečam un tā sastāvēja no vienas rt. un II bruņotā vilciena; grupas uzdevums bija — demonstrēt uzbrukumu Stirnienes st. virzienā.
I un II grupai par izejas punktu nozīmēja Staldzeniekus, un, lai I grupa laikā sasniegtu Muktu Pāveli, Vermenīši līniju, Ventspils pulka komandieris iziešanas laiku nolika 26. VIII plk. 01,00. Pirmai bija jāiziet II grupai, jo tai bija jāsedz
1 grupas virzīšanās.
1. Valmieras baterijas II vads kaujā varēja piedalīties tikai ar vienu lielgabalu, jo otram bija samaitājies kompresors un tas vēl atradās labošanā. 25. a u g u s t ā p 1 k.
22,00 lielgabals noņēmās no līdzšinējām pozicijām un aizbrauca uz izejas punktu Staldzeniekos. Vadu komandēja virsleitn. Balodis.
Tai pašā dienā 1. Valmieras baterijas I vads saņēma 3. Jelgavas kājn. pulka komandiera pavēli ieņemt pozicijas Kļāvi n s k i sādžas rajonā; baterijas uzdevums nākošā dienā — pabalstīt 2. rt. pārcelšanos pār Daugavu un pēc tam — apšaudīt Daugavas labā krastā Jersikas st. un izpostīt dzelzceļu un šoseju, lai traucētu ienaidnieka satiksmi starp Līvāniem un Daugavpili. Baterijas komandieris kapt. Dombrovskis vadam poziciju izlūkoja austrumos no Kļavinski sādžas, bijušās vācu betonētās pozicijās.
1. Valmieras btr. I vads.
2. Cēsu btr. k-ris 25. augusta vakarā saņēma
2. Cēsu btr.
1. Valmieras btr. I vads.
4. Valmieras kājn. pulka k-ra pavēli — 26. augustā, gaismai austot, apšaudīt Līvānu miestu, staciju un dzelzceļu līniju, kā arī apkarot ien. baterijas.
26. augustā plk. 03,00 no rīta 3. Jdgavas kājn. pulka frontē bija paredzēta Daugavas forsēšana Justiņi-Mūrnieki rajonā. 1. Valmieras btr. I vadam forsēšanu vajadzēja pabalstīt. Uguns izsaukšana bija norunāta ar raķetēm.
3. Jelgavas kājn. pulka 2. rt., kurai bija uzticēts šis uzdevums, cieta neveiksmi, pa daļai, varbūt, arī tāpēc, ka netika izsaukta artilērijas uguns, kura būtu varējusi apklusināt ien. ložmetējus.
Plk. 09,00 — vads atklāja uguni uz lielinieku vilcienu, kurš nāca no Daugavpils, un piespieda to atgriezties Daugavpils virzienā. Vads šāva ar pārtraukumiem līdz plk. 16,00, vairākas reizes padzīdams ien. vilcienu, kurš mēģināja braukt Līvānu virzienā; bez tam vads vairākas reizes izklīdināja ien. grupējušos kājniekus. Plk. 18,00 vads saņēma pavēli izbraukt caur
Zasu mž. uz Gipterani rajonu, kur ieņemt pozicijas un apšau dīt ienaidnieku Daugavas labā krastā pie Līvāniem.
Tai pašā laikā 3. Jelgavas kājn. pulka II btl. demonstrēja uzbrukumu Tadinava-Giriniški virzienā un guva ļoti labus panākumus, izsitot ienaidnieku no daudziem punktiem, bet pret vakaru visas 3. pulka daļas atgriezās savā izej stāvoklī.
2. Ventspils kājn. pulka uzbrukuma sākums bija nolikts plk. 01,00, bet tā kā nebija ieradušās visas uzbrukumā dalību ņemošās rotas, tad uzbrukumu varēja sākt tikai plk. 05,00.
1. Valmieras btr. II vads, kopā ari grupu, bez kaujas sasniedza Steķus, kur noskaidrojās, ka Mālkalna sādžai uzbrūkošos kājniekus apšauda artilērija, kas atrodas pozicijās starp Mālkalnu un Rudzatu sādžām. Ien. baterijas novērotājs atradās kādā lielā atsevišķā kokā. II vads ieņēma poziciju mežmalā pie Steķu sādžas un atklāja uguni uz ien. novērotāj u, kuru pēc dažiem trāpījumiem padzina no novēr. punkta, pēc kam ien. baterija apklusa.
. Valmieras »tr. II vads.
II vads tālāk netika, jo ceļš, pa kuru bija jābrauc, bij nelietojamā stāvoklī. Tādēļ I grupas komandieris pulkv.-leitn. Skujiņš vadu atstāja Steķos, no kurienes vads ar savu uguni palīdzēja ieņemt Mālkalna sādžu, neutrālizējot vairākus lielinieku ložmetējus.
Vada komandieris virsleitn. Balodis, sekojot kaujas gaitai novēr. punktā, ieraudzīja, ka ienaidnieks, apm. vada sastāvā, ielenc kādu mūsu, cilvēku 20 lielu, kājnieku grupu. Uz viņa komandu jau pēc minūtes virs ien. ķēdes sprāga pirmais šrapnelis, kuram sekoja otrais, kas lielinieku ķēdē radīja sajukumu un tā steigšus atkāpās.
Pēc kaujas mūsu kājnieki atnāca pie virsleitnanta Baloža un sirsnīgi viņam pateicās par tiem diviem šrapneļiem, kas viņus izglābuši no nepārprotami grūtā stāvokļa …
Pēc Mālkalna sādžas ieņemšanas, vads nostājās pozicijā starp Mālkalnu un Ru-dzati sādžām. Vads ar savu uguni trīs reizes apklusināja lielinieku bateriju, kas atradās pie Rudzati.
I*Ik. 18,00 ienaidnieks no Rudzati apcietinātās līnijas pārgāja uzbrukumā Mālkalns-Medneuka virzienā. Vads atklāja spēcīgu uguni uz ien. uzbrūkošām da-ļ ā m un, kopā ar mūsu kājniekiem, piespieda to atiet uzRudzatu sādžu.
4. Valmieras kājn. pulks 26. augustā uzsāka frontālu uzbrukumu Līvāniem. II btl. ieņēma Jauno mž., Sproģu un Batraku mājas, I btl. — Lāčkāju, Gercānu un Štikānu mājas, tādā kārtā sasniedzot lielinieku galveno kaujas līniju, kura bija ļoti stipri nocietināta ar vairākām dzeloņstiepuļu rindām, bet pārraut to nespēja, un rotas bija spiestas ierakties šīs līnijas priekšā.
2. Cēsu btr.
2. Cēsu btr., izpildot 4. Valmieras kājn. pulka komandiera pavēli, plk. 04,00 sāka apšaudīt Līvānu baznīcu, k uj-ā atradās ien. baterijas novērotājs, un pie Līvānu st. atrodošos bateriju. Viens nopirmiem šāviņiem aizdedzināja kādu šķūni, kas degot radīja biezus dūmus, aizklājot baznīcu un miestu.
Baterija pārnesa uguni uz ien. bateriju pie Līvānu st. Ap plk. 07,00 šķūnis nodega un baterija atkal varēja apšaudīt bazn. torni. Pēc dažiem labiem trāpījumiem, ien. novērotājs torni atstāja.
Ap plk. 11,00 baterija atklāja uguni uz diviem ien. vilcieniem, kas iebrauca Līvānu stacijā.
Plk. 12,00 samaitājās viens lielgabals un tālākā šaušana notika ar vienu lielgabalu.
No plk. 13,00 līdz 20,00 baterija ar retu uguni apšaudīja Līvānu miestu, bazn. torni, staciju un kādu ien. bateriju.
Mūsu kājnieki, ienaidnieka galvenās kaujas līnijas priekšā, varonīgi cīnījās visu dienu, bet bez panākumiem. Ienaidniekam dienā bija pienākuši pastiprinājumi un plk. 20,00 tas ar prāviem spēkiem izdarīja pretuzbrukumu II btl. iecirknī, bet bez panākumiem.
3. Rūjienas btr. II vads, uz kaujas rajona priekšnieka pavēli, 26. augustā agri no rīta nobrauca Līvānu rajonā un ieņēma pozicijas
3. Rūjienas btr. II vads.
Daugavas kreisā krastā pie Gipterani, ar novēr. punktu Daugavas krastā. Vads nodibināja tēlefona sakarus ar priekšā stāvošo 3. Jelgavas kājn. pulka 4. rotu un pulka štābu.
Vads bija apbruņots ar veciem krievu 3,425" lielgabaliem, trūka leņķmēru un citu instrumentu; par abiem lielgabaliem bija tikai viens kvadrants. Notēmēšana bija jāizdara pēc vis-primitīvākiem paņēmieniem, nospraužot virzienu ar mietiņiem. Neskatoties uz visiem šiem defektiem, vads atklāja intensīvu uguni un, nodarot ienaidniekam lielus zaudējumus, apgrūtināja vilciena kustību no Līvāniem uz aizmuguri. Dzelzceļa līnija pastāvīgi atradās zem 3. Rūjienas baterijas II vada uguns. Bieži vien ienaidnieks atklāja uz vadu 42"' tālšā-vējas baterijas uguni, bet bez panākumiem.
26. augusta uzbrukuma nolūks nebija sasniegts. Frontālā uzbrukumā ar mūsu spēkiem Līvāni nebija ieņemti, bet 3. Jelgavas kājn. pulka 2. rt. pārcelšanos pār Daugavu ienaidnieks atklāja pašā sākumā un arī no šīs operācijas nekas neiznāca. Tomēr no 26. augusta cīņām viscaur ir redzams, ka saduroties ar ienaidnieku, mūsu daļas patur iniciatīvu savās rokās pat tad, ja arī ienaidnieks ir pārspēkā.
i. augusta ’.brukuma ezultāti.
27. augustā 3. Jelgavas kājn. pulka II btl. atjaunoja uzbrukumu un ieņēma Tādenavas pmž. un Zorinku, tomēr vakarā
Jelgavas ijn. pulka '.brukums . augustā.
Valmieras r. II vads.
II btl. vienības atkal atgriežas savā izej stāvoklī.
Tai pašā laikā pulka I btl., kurš ieradās no Atašienes st. rajona, ar piedalītām 9. un 11. rotām, uzbruka gar Daugavas kreiso krastu dienvidus virzienā, un ap plk. 14,00 9. rota ieņēma Dūnavas mž.
Tai pašā dienā agri no rīta 1. Valmieras btr. I vads ieradās pie Gipteran-iemunar gaismu ieņēma pozicijas dienvidos no Gipterani. P1 k. 14,00 vads piešāva ien. pozicijas Daugavas labā krastā, Līvānu bazn. torni un dzelzceļa tiltus ien. aizmugurē. Vads apklusināja arī divas lielinieku baterijas u n, kamēr vads atradās šai pozicijā tās uguni nereizi vairs neatklāja.
2. Ventspils kājn. pulks, pie kura darbojās 1. Valmieras btr. II vads, 26. augustā savu uzdevumu — forsēt Dubnu —• nebija spējis veikt, jo jau pie Ušas upes pulka uzbrūkošās vienības ienaidnieks saņēma ar spēcīgu šauteņu un ložm. uguni, tā kā dienas laikā nebija ko domāt par pārkļūšanu pāri upei.
26. augusta vakarā 2. Ventspils kājn. pulka vienības ieņēma: Troški, Staldzenieki, Medneuka, Mālkalns, Lūžnieki, Velkmi, Bikaunieki, Ušas upes labo krastu pret Rušina, švirksti, Sproģi, Ancani.
2. Ventspils kājn. pulka darbība.
Naktī uz 27. augustu 2. Ventspils kājn. pulka vienības vairākkārt mēģināja pārkļūt pār Dubnu, bet bez panākumiem, jo lielinieki bija loti uzmanīgi, un pie mazākās mūsu daļu kustības atklāja spēcīgu uguni. Vienīgi 2. Ventspils kājn. pulka 5. rotai 26. augusta vakarā bija izdevies, izmantojot miglu, pāriet pār Ušas upi un ieņemt Rušinu.
27. augustā pēc pusdienas 2. Ventspils kājn. pulka k-ris nāca pie slēdziena, ka ar viņa rīcībā esošiem spēkiem uzbrukumu turpināt nav nozīmes. Plk. 18,30 2. Ventspils kājnieku pulks saņēma rīkojumu — līdz ar visām piedalītām vienībām atgriezties iepriekšējās pozicijās.
1. Valmieras btr. II vads arī saņēma pavēli atiet uz vecām pozicijām pie Atašienes st.; vada atiešanu sedza
2. jātn. eskadrons.
Tai pašā dienā 4. Valmieras kājn. pulka vienības nikni cīnījās ar ienaidnieku pie Līvāniem. Pulka vienības vairākkārt mēģināja ielauzties ien. pozicijās, bet bez panākumiem. Ap plk. 15,00 ienaidnieks ar vairākiem sm. ložmetējiem pārgāja pār Dubnu un uzbruka 4. Valmieras kājn. pulka kreisam spārnam. Pēc sīvas cīņas pulka vienības bija spiestas atstāt Štikānus, Gercanus un Lāčkājas un ap plk. 22,40 ieņemt jaunas pozicijas uz Mukti, Peisenieki, Zundāni, Govartine, Turki un Budisi līnijas. Arī pulka labā spārna vienības atvilkās uz jaunām pozicijām — Dno, Jaunā mž. un tālāk gar ceļu, kas ved no Jaunās mž. uz Dauksti līdz Mukti.
4. Valmieras kājn. pulka darbība 27. aug.
2. Cēsu btr. viens lielgabals palika iepriekšējās pozicijās un sniedza 4. Valmieras kājn. pulkam vajadzīgos brīžos savu pabalstu.
3. Rūjienas btr. vads 27. augustā ap plk. 10,00 atklāja uguni uz ien. vilcienu, kas izbrauca no Līvāniem uz Daugavpili.

IV. Pulka bateriju kaujas darbība pie Līvāniem no 28. augusta līdz 18. okt.

28. augustā 3. Jelgavas kājn. pulka II un III bataljoni turpināja uzbrukumu. III btl. sasniedza Kraukļi, Justeļi, Baldoni līniju, bet II btl. — Zorinka, Giriniški un Lazdani līniju.
Schēma Nr. 9, 3. Jelgavas kājn. pulka uzbrukums 28. augustā.
1. Valmieras btr. I vads.
1. Valmieras btr. I vads 28. augustā plk. 05,00 saņēma rīkojumu — plk. 12,00 ierasties Zasu mž. P1 k. 08,00 vads noņēmās no pozicijām un plk. 12,00 ieradās Zasu mž., no kurienes aizbrauca uz E k o v a s pmž., kur palika līdz vakaram. Vakarā vads saņēma pavēli — nākošā dienā plk. 08,00 ierasties Kaldabruņas mž. un stāties III btl. komandiera rīcībā.
2. Ventspils kājn. pulka iecirknī 28. augustā pulka vienības atradās pirms uzbrukuma ieņemtās pozicijās.
1. Valmieras btr. II vads plk. 05,30 ieņēma savas agrākās pozicijas pie Atašienes st.
1. Valmieras btr. II vads.
2. Cēsu btr.
4. Valmieras pulka rajonā 28. augustā bez pārmaiņām.
2. Cēsu btr., uz II btl. komandiera pieprasījumu, plk. 13,30 atklāja uguni uz Līvānu baznīcu un miestu; pēc tam uguni pārnesa uz Sproģu mājām, Aizpuriešu dzirnavām un ierakumiem starp Aizpuriešiem un Sproģiem. Uguni pārtrauca plk. 18,20. Tai pašā dienā plk. 16,40 baterija saņēma izlaboto otro lielgabalu.
3. Rūjienas btr., uz kaujas rajona priekšnieka pavēli, 28. augustā aizbrauca uz Zasu mž., kur palika atpūtā.
3. Rūjienas jtr. II vads.
3. Jelgavas kājn. pulka darbība 29. aug.
29. augustā 3. Jelgavas kājn. pulka II un III bataljoniem bija uzdots iztīrīt Daugavas kreiso krastu no Dunavas mž. līdz Kazimiriškiem. Tajā pašā laikā bija paredzēts arī Lietavas armijas uzbrukums lieliniekiem dienvidos no Kazimiriškiem.
Bataljoni plk. 04,00 uzsāka strauju uzbrukumu un salauza ienaidnieka pretošanos, pēc kam turpināja uzbrukumu, neļaujot lieliniekiem par jaunu sakārtoties. Ap plk. 08,00 II btl. bija ieņēmis Kaldabruņas koloniju, Aizpurišķi un Vuškani, bet III btl. — Bebreni. Arī pēc šīs līnijas sasniegšanas, bataljoni nedeva ienaidniekam iespēju sakārtoties un turpināja uzbrukumu. Uz plk. 17,30 bataljoni bija sasnieguši — Dviete, No-vini, Kriškināni līniju. Ienaidnieks atkāpās uz Daugavas pārejām, un steigšus atstāja Daugavas kreiso krastu. Sīvākā cīņa iznāca 7. rotai pie Cukuru sādžas, kur kāda ien. vienība nikni pretojās, lai dotu iespēju savām daļām atiet uz Daugavas labo krastu. Tumsai iestājoties, Daugavas kreisais krasts līdz Kazimirišķu mž. no ienaidnieka bija atbrīvots. 3. Jelgavas kājn. pulka rokās krita daudz gūstekņu un trofeju.
1. Valmieras btr. I vads, izpildot iepriekšējā dienā saņemto pavēli, plk. 03,30 izbrauca no Ekovas pmž. uz Kaldabruņas mž. Kaldabruņas mž. vads nonāca plk. 10,00 un pēc īsas atpūtas devās tālāk uz Bebrenes mž. Plk. 17,00 vads saņēma pavēli no III bataljona komandiera — ieņemt pozicijas ar tādu aprēķinu, lai varētu apšaudīt Dvietes mž., kur ienaidnieks nocietinājies. Vads uzdevumu izpildīja un jau pl k. 18,30 atradās pozicijās pie Varliški mājām, bet artilērijas palīdzība vairs nebija vajadzīga: ienaidnieks jau plk. 17,30 bija padzīts no Dvietes mž. Nakti vads pavadīja Bebrenes mž.
I. Valmiera» btr. I vads.
3. Rūjienas btr. II vads, kuļ*š arī bija padots
3. Rūjienas btr. II vads.
3. Jelgavas kājn. pulka komandierim, uz pēdējā pavēli, no Zasu mž. pārvietojās uz Rubeņu mž. rajonu, kur novietojās atpūtā Pudanu mājās.
2. Ventspils kājn. pulka iecirklī 29. augustā nekāda kaujas darbība nenotika. Arī 4. Valmieras kājn. pulka iecirknī valdīja klusums.
1. Valmieras btr. I vads.
1. Valmieras btr. II vads.
30. augustā plk. 10,00 1. Valmieras btr. I vads saņēma no kaujas rajona priekšnieka pavēli — doties 3. Jelgavas kājn. pulka II btl. komandiera rīcībā uz Novini. Vads ieradās Novini plk. 17,00 un palika tur pa nakti.
2. Ventspils kājn. pulka frontē pret Lošku sādžu parādījās kāda lielinieku grupa, kura ar bumbmetēju sāka apšaudīt mūsu kājnieku ierakumus, bet 1. Valmieras btr. II vada un 2. Ventspils kājn. pulka 2. rt. uguns tos padzina. Atkāpdamies lielinieki dažās vietās uzspridzināja dzelzceļa sliedes un uzbērumu, lai mūsu bruņotais vilciens, kurš dažas dienas atpakaļ šeit darbojās, tiem nevarētu piekļūt.
31. augustā plk. 11,00 1. Valmieras btr. I vads nostājās pozicijā mežmalā rietumos no Cukuru sādžas un plk.
1. Valmieras btr. I vads.
12,00 atklāja uguni uz ienaidnieku Daugavas labā krastā. Vads šāva uz Nicgali un Daugavas krastā atrodošām mājām, kurās atradās lielinieki. Plk. 14,00 vads saņēma pavēli caur Zasu mž. un Krustpili ierasties Atašienes st. un stāties
2. Ventspils kājn. pulka komandiera rīcībā. Plk. 15,00 vads noņēmās no pozicijām un vakarā ieradās Bebrenes m ž., kur palika pa nakti.
Tā kā 1. Valmieras btr. I vads atgriezās atpakaļ Atašienes rajonā, tad 3. Jelgavas kājn. pulka komandieris uzdeva 3. Rūjienas btr. II vadam ieņemt pozicijas Vuškanu sādžas rajonā, lai traucētu lielinieku vilcienu kustību Daugavas labā krastā, jo šinī vietā dzelzceļlīnija iet tuvu Daugavas krastam. Vads ieņēma pozicijas ziemeļaustrumos no Vuškani ar novēr. punktu kājnieku priekšējos ierakumos Marienhofa pmž.
Tūliņ pēc poziciju ieņemšanas noskaidrojās, ka mūsu kājnieki izsūtījuši pie lieliniekiem dažus karavīrus ar priekšlikumu padoties un pārnākt pie mums. Sarunas notika Daugavas labā krastā pret Gļinaukas mājām. Tā kā tur atrodošies lielinieki pārnākt atteicās, tad tūliņ pēc mūsējo atgriešanās vads atklāja uz 'Gļinauku uguni, pie kam bija redzams, ka lielinieki sabēga tuvējā mežā. Pret vakaru vads apšaudīja vilcienu, kas nāca no Daugavpils. Vilciens drīz vien lielā ātrumā aizdrāzās Līvānu virzienā.
S. Rūjienas itr. II vads.
1. Valmieras btr. I vads 1. sept. plk. 19,00 nonāca Zasu mž., kur palika pa nakti.
Valmieras tr. I vads.
Cēsu btr.
4. Valmieras kājn. pulka frontē plk. 05,00 ienaidnieka apm. 250 vīru liela nodaļa ar artilērijas palīdzību mēģināja iebrukt mūsu pozicijās, bet ar 2. Cēsu baterijas un kājnieku ložmetēju un šauteņu uguni uzbrukumu atsita.
Ap plk. 11,00 ienaidnieks uzbrukumu atkārtoja, bet atkal bez panākumiem.
1. Valmieras baterijas I vads 2. sept. plk.
2. sept.
19,30 nonāca Krustpilī, kur palika pa nakti.
Līvānu rajonā 2. sept. lielinieki izrādīja lielu aktīvitāti un plk. 18,30 atklāja artil. uguni uz 4. Valmieras kājn. pulka 10. un 11. rotu poziciju rajonu. Ap plk. 21,30 ienaidnieks atklāja artil. un kājnieku uguni uz Jaunās mž. rajonu, un zem šīs uguns segas, gar abām dzelzceļa pusēm, tuvojās mūsu pozicijām. Pēc sīvas cīņas 4. Valmieras kājn. pulka 9. un 12. rotas padzina sarkano ķēdes.
Uz kājnieku pulka komandiera pieprasījumu, 2. Cēsu btr. šai laikā apšaudīja ien. pozicijas.
3. Rūjienas btr. II vads apšaudīja lielinieku vilcienu, kurš gāja no Daugavpils uz Līvāniem un atpakaļ.
3. septembrī 1. Valmieras btr. I vads saņēma Kurzemes divīzijas komandiera pavēli — stāties 4. Valmieras kājn. pulka komandiera rīcībā.
3. Rūjienas btr. II vads šai dienā piešāva Laureckaja un Kusinu sādžas Daugavas labā krastā, kā arī apklusināja ien. bateriju Ser-guntavas sādžas rajonā. Bez tam vads apšaudīja ien. vilcienu, kurš gāja no Daugavpils uz Līvāniem un atpakaļ.
3. sept.
4. septembrī frontē valdīja klusums un notika tikai izlūku darbība.
4. sept.
1. Valmieras btr. I vads, izpildot Kurzemes divīzijas komandiera pavēli, ieradās Trepes st. un palika pa nakti Podvinskas mž.
2. Cēsu btr. šai dienā divas reizes apklusināja 4. Valmieras kājn. pulka ierakumus apšaudošo ien. bateriju.
3. Rūjienas btr. II vads divas reizes atklāja uguni uz ien. vilcienu, pie kam otro reizi izpostīja dzelzceļa līniju, kuru ap plk. 23,00 ien. dzelzceļnieki mēģināja izlabot, bet vada šrapneļa uguns tos izklīdināja.
5. septembrī plk. 06,30 ien. smagā artilērija no Pūru-Indāni rajona atklāja uguni uz 1. Valmieras btr. II vada novēr. punktu un 2. Ventspils kājn. pulka ierakumiem pie Loški sādžas. Ienaidnieks izlaida apm. 30 granātas un pēc tam uzbruka Loški sādžai.
5. sept.
1. Valmieras btr. II vd. vērsa savu uguni uz ienaidnieka uzbrūkošām ķēdēm. Pēc apm.
2 stundu ilgas kaujas ienaidnieks atkāpās.
1. Valmieras btr. I vd. 5. septembrī ieņēma pozicijas 4. Valmieras kājn. pulka rajonā Ilzes ezera austrumu krastā.
3. R ū j i e n a s b t r. II v d. plk. 17,30 piespieda lielinieku vilcienu, kas pieveda papildinājumus Līvānu frontē stāvošām daļām, atiet Daugavpils virzienā, jo vads ar dažiem, labi tēmētiem, trāpījumiem vilciena priekšā izjauca sliedes. Pēc tam dzelzceļnieki vairākas reizes mēģināja sliedes labot, bet vads tos katru reizi ar šrapneļu uguni izklīdināja. Tāpat vads vairākas reizes padzina atpakaļ lielinieku vezumniekus, kas mēģināja braukt Līvānu virzienā.
2. Ventspils kājn. pulka iecirknī, (». septembj-a vakarā, kāda lielinieku izlūku nodaļa uzbruka mūsu apcietinājumiem pie Loški sādžas, bet ar 1. Valmieras btr. II v d. un kājnieku uguni tos padzina.
1. Valmieras btr. I vd. 6. septembrī mainīja poziciju un novietojās žīdu ezera rietumu krastā. Kad vads no jaunās pozicijas sāka piešaut mērķus, lielinieku artilērijas sāka taustīt vada poziciju, bet bez panākumiem.
A. Ml'pt.
3. Jelgavas kājn. pulka frontes aizmugurē, pēc lielinieku padzīšanas no Daugavas kreisā krasta, bija noorganizējusies kāda 25—30 cilvēku liela lielinieku banda, kas uzturējās mežos Daugavas kreisā krastā. 6. septembrī pulks uzsāka bandītu vajāšanu, pie kam dalību vajāšanā ņēma arī 3. Rūjienas btr. II vada viens lielgabals. Lielgabals ieņēma poziciju pie Kriškinani sādžas. Vakarā, pēc uzdevuma izpildīšanas, lielgabalu novietoja atpakaļ vecajās pozicijās.
7. septembrī 3. Jelgavas kājn. pulka iecirknī ien. artilērija apšaudīja pulka ierakumus un 3. Rūjienas btr. II vadu, bet bez jebkādiem panākumiem. Pievakarē 3. Rūjienas btr.
7. sept.
8. sept.
II vads apšaudīja lielinieku vilcienu, kurš, neskatoties uz mūsu spēcīgo uguni, pa atjaunoto dzelzceļlīniju nobrauca Līvānu virzienā un pēc laiciņa atkal atgriezās.
8. septembrī frontē valdīja klusums. Vienīgi 3. Rūjienas btr. II vd. rajonā lielinieku transporta vilciens vairākas reizes mēģināja nobraukt no Daugavpils puses uz Līvāniem, bet katru reizi vada uguns to piespieda atiet atpakaļ.
Uz 3. Rūjienas btr. II vada poziciju vērsa savu uguni kāda lielinieku baterija, bet vadam nekādus zaudējumus nenodarīja, un vada poziciju tai atrast neizdevās.
Arī 9. septembrī frontē valdīja klusums. Darbojās vienīgi
9. sept.
3. Rūjienas btr. II vd., kurš apšaudīja divus uz Līvāniem braucošus ien. vilcienus, pie kam ar tiešu trāpījumu sašāva vienu vagonu, kurā atradās kāda sarkanarmiešu karaspēka nodaļa. Pēc kāda laiciņa, vada uguns apdraudēti, abi vilcieni atgriezās Daugavpils virzienā.
10. septembrī 2. Ventspils kājn. pulka 6. rt. iecirknī pie Staldzeniekiem parādījās ien. izlūku nodaļa, kuru 6. rt. padzina.
10. sept.
Pārējās frontes daļās, kur darbojās mūsu baterijas, n o-tika vienīgi artilērijas kaujas.
Kāda ien. baterija apšaudīja 4. Valmieras kājn. pulka ierakumus Jaunās mž. rajonā, bet 2. C ē s u btr. ar 10 granātām šo bateriju apklusināja. 3. Rūjienas btr. II vada rajonā parādījās ien. bruņotais vilciens un uzsāka artilērijas kauju ar 3. Rūjienas btr. vadu, pie kam vads izpostīja dzelzceļa līniju vilciena priekšā un piespieda vilcienu atkāpties Daugavpils virzienā. Nobraucis līdz Laureckaja miestam, bruņotais vilciens apstājās un sāka apšaudīt mūsu kājnieku ierakumus Daugavas kreisā krastā. 3. Rūjienas btr. II vads no jauna a t-klāja uz vilcienu uguni un piespieda to steidzīgi aizbraukt tālāk Daugavpils virzienā.
11. septembrī 2. Cēsu btr. apklusināja iea. bateriju, kas apšaudīja 4. Valmieras kājn. pulka ierakumus. 3. Rūjienas btr. II vd. ar savu uguni padzina Daugavpils virzienā kādu ien. vilcienu, un bez tam ar šrapneļa uguni vairākas reizes izklīdināja dzelzceļniekus, kas mēģināja labot dzelzceļa līniju.
Laikā no 12. līdz 30. septembrim Austrumfrontē notika tikai izlūku darbība un sīkākas sadursmes, šai laikā Austrum- 1 frontē ieradās landesvērs un nomainīja 4. Valmieras kājn. pulku. Tā kā landesvēram bija pašam sava artilērija, tad 1. V a 1 m i e r a s btr. I vd. saņēma 4. Valmieras kājn. pulka komandiera rīkojumu — atgriezties Atašienes rajonā. 19. septembrī vads Trepes stacijā iekrāvās ešelonā un tai pašā dienā nonāca Atašienes stacijā.
20. septembrī 1. Valmieras btr. I vd. nostājās pozicijās līdzās II vadam, šeit 1. Valmieras baterija palīdzēja 2. Ventspils kājn. pulkam sargāt pulka kaujas iecirkni.
2. Cēsu btr. palika savās pozicijās līdz 26. septembrim, laiku pa laikam apkarodama ien. bateriju, kas atradās Līvānu st. rajonā. 3. Rūjienas btr. II vd. modri uzraudzīja Daugavas labo krastu un nepalaida gafām neapšaudītu nevienu ien. vilcienu. Vads ar saviem šāviņiem bieži izjauca dzelzceļa sliedes. Lai tās izlabotu, un atjaunotu kustību, lieliniekiem bija jāgaida nakts, jo dienā vads nepieļāva sliežu labošanu. Tas lielā mērā traucēja sarkanarmiešu daļu apgādi.
27. septembri vadam pietrūka šāviņu un tos ari nekur nevarēja dabūt, jo 3,425" krievu lielgabalus pasaules kaj-ā, kā novecojušos, vairs nelietoja un jaunus šāviņus tiem vairs negatavoja, kādēļ uz kaujas rajona priekšnieka pavēli, 3. R ū-jienas baterijas II vads pagaidām nostājās rezervē Pudanu mājās, netālu no Rubeņu mž.
13. oktobrī 1. V a 1 m i e r as btr. II vads saņēma 2. Ventspils kājn. pulka komandiera pavēli — pa dzelzceļu izbraukt uz Pļaviņām, kur saņemt tālākus rīkojumus.
. Valmieras . darbība nu 3.—18. okt.
14. oktobrī vads nonāca Pļaviņās un saņēma Kurzemes divīzijas komandiera pavēli — ieņemt pozicijas Daugavas labā krastā starp Pļaviņām un Krustpili. Vads ieņēma pozicijas pie Melderu mājām.
18. oktobrī arīl vads saņēma Kurzemes divīzijas komandiera pavēli — noņemties no pozicijām un pa dzelzceļu izbraukt uz Skrīveru st., kur ierasties Jaunjelgavas kaujas iecirkņa priekšnieka rīcībā. Tai pašā dienā plk. 15,00 vads iebrauca Skrīveru stacijā un, uz kaujas rajona priekšnieka pavēli, p 1 k. 16,00 ieņēma poziciju Jaunjelgavas tilta rajonā.
Tā tad pirmais mūsu lielākais uzbrukums Austrumfrontē neizdevās. Tur, pa daļai, vainojams tas apstāklis, ka mūsu kājnieku vienības vēl nebija pietiekoši apmācītas, lai varētu ieņemt stiepļu žogiem nocietinātas pozicijas; un mūsu artilērijai municijas bija par maz, lai tā varētu sniegt uzbrūkošiem kājniekiem jūtamu pabalstu un iztaisīt stiepļu žogos ejas. Arī paši lielgabali bija stipri nolietoti, un tie samērā bieži bojājās. Tomēr galvenais iemesls bija tas, ka vācu rīcības dēļ lieliniekiem bija doti kādi 3 mēneši laika poziciju nocietināšanai, un tās, labi nocietinātas, vairs tik viegli nebija ieņemamas.

V. 1. Valmieras btr. kaujas darbība Jaunjelgavas rajonā.

Sākoties Bermonta uzbrukumam pie Rīgas, mūsu Austrumfrontes komandieris bija spiests spert aizsardzības soļus savas aizmugures nodrošināšanai. Jau 9. oktobrī viņš iecēla kapt. Apsīti par Daugavas frontes aizsardzības priekšnieku 50 km garajā iecirknī no Skrīveriem līdz Pļaviņām. Kapt. Apsīša rīcībā nodeva 2. Ventspils kājn. pulka 5. rotu, 4. Valmieras kājn. pulka un jātnieku izlūku komandu, 1. eskadronu, Kokneses komandanta komandu un Pļaviņu etapu rotu.
ispārējais (tāvoklis trumfrontē t. sākumā, fma Nr. 10.
Nākošās dienas priekšpusdienā no Krustpils Skrīveru stacijā ieradās 4. Valmieras kājn. pulka I btl., kas ar 3 rotām ieņēma Daugavas labo krastu no Ogres līdz Skrīveru mž., bet ar vienu rotu — vecos krievu ierakumus dienvidos no Jaunjelgavas.

Vltn. K. Dombrovskis, 1. Valmieras btr. k-ris.
Sava kreisā spma pastiprināšanai 4. Valmieras kājn. pulka komandieris 12. oktobrī izsauca no Veckalsnavas uz Skrīveriem arī savu paprāvo instr. rotu un atdeva to I btl. komandiera rīcībā.
Tā kā plašā fronte no Skrīveriem līdz Pļaviņām tomēr bija vāji ieņemta, tad uz Pļaviņām no Vecgulbenes pārvietoja arī ltn. Brodera izlūku btl., un no Cesvaines ltn. Veckalniņa partizāņu nodaļu. Pēc dažām dienām kapt. Apsīša grupu vēl pastiprināja ar Kurzemes divīzijas ložm. mācības rotu un 1. Valmieras btr.
Austrumfrontes aizmugures nodrošināšanai dienvidos no Daugavas, Austrumfrontes pavēlnieks uzdeva 3. Jelgavas kājn. pulka k-rim 2 bataljonus izvirzīt pret Bermonta spēkiem. Tas nebija tik viegli izdarāms, jo pulka patreizējā fronte pret lieliniekiem bija ap 40 km gara. Jelgavniekus varēja nomainīt vienīgi landesvērs, bet tas vilcinājās. Tikai uz Austrumfrontes pavēlnieka katēgorisku pavēli landesvērs nomainīja 3. Jelgavas pulka I btl. un vēlāk arī III btl.
1. Valmieras btr. atradās pozicijās pie Atašienes st. 12. oktobra naktī btr. komandieris vltn. Dombrovskis saņēma 2. Ventspils kājn. pulka k-ra pavēli — 1 vadu nosūtīt uz Pļaviņām, Kurzemes divīzijas k-ra rīcībā.
13. oktobrī 1. Valmieras btr. II vads (2 angļu 18 mrc. lgb.) vltn. Apiņa vadībā plk.
I. Valmiera» btr. II vada ierašanās Jaunjelgava» rajonā.
05,30 noņēmās no pozicijām, iekrāvās ešelonā un plk. 09,30 izbrauca uz Pļaviņām, kur ieradās plk. 13,00. šeit vada k-ris saņēma Kurzemes divīzijas k-ra pavēli — ieņemt pozicijas Daugavas labā krastā Melderu ciema rajonā. Vads nekavējoties izkrāvās un izbrauca uz norādīto rajonu, kur nonāca pievakarē un Melderu ciemā apmetās uz naktsguļu.
14. oktobrī no rīta vada k-ris vltn. Apinis izdarīja izlūkošanu un vads plk. 10,00 nostājās pozicijā mežmalā pret Meldera mājām, lielceļa tuvumā, nov. punktu ieņemot augstajā Tabora kalnā Daugavas kreisajā krastā. Satiksmi starp nov. punktu un bateriju pār Daugavu uzturēja ar laiviņu-pontonu. Tēlefona līniju izvilka pāri Daugavai (pa gaisu).
Jaunjelgavas rajonā ienaidnieks bija ļoti neizdevīgos apstākļos, jo komandējošie augstumi atradās mūsu rokās, un mēs ienaidnieka pusi varējām labi pārredzēt. Ienaidniekam lielajos Taurkalnes mežos nebija ne labu nov. punktu, ne artil. poziciju.
15. oktobrī Valmieras btr. II vada apsardzībai ieradās kājn. vads.
4. Valmieras kājn. pulka I btl. izlūki jau 11. oktēbrī ievēroja, ka Taurkalnes st. rajonā pulcējas lielāki ienaidnieka spēki.
15. oktobra priekšpusdienā sākās ienaidnieka uzbrukums Taurkalnes st., 4. Valmieras kājn. pulka 3. rt., neskatoties uz sīvo pretošanos, bija spiesta atiet uz Jaunjelgavu, kādēļ arī
2. rotai bija jāatiet uz Daugavas labo krastu.
No šīs dienas sadursmēm un gūstekņu izteicieniem noskaidrojās, ka prāvi ien. spēki pulcējas Valles un Skaistkalnes rajonā un, acīmredzot, gatavojas uzbrukt Jaunjelgavai, kādēļ I btl. k-rim bija pavēlēts nostiprināt Jaunjelgavas priekštilta nocie-cinājumus, kā arī ierīkot ierakumus Daugavas labā krastā pretim Jaunjelgavai.
17. oktobrī I btl. frontē notika izlūku darbība. Vēlu vakarā ienaidnieks apšaudīja 3. rotu ar artil. uguni.
Tagad jau noteikti varēja gaidīt uzbrukumu Jaunjelgavai. Lai pastiprinātu tur atrodošos spēkus, 18. oktobrī Skrīveru st. ieradās no Pļaviņām I bruņ. vilciens un 1. V a 1 m i e r a s btr.
I vads.
Skrīveru stacijā vads iebrauca 18. oktobrī ap plk. 15,00. Kamēr vads izkrāvās, baterijas k-ris kapt. Dombrovskis saņēma uzdevumu — ieņemt pozicijas Jaunjelgavas tilta rajonā Daugavas labā krastā un ar savu uguni pabalstīt mūsu kājniekus, ja ienaidnieks uzbruktu Jaunjelgavai. Pēc dažām stundām vads bija ieņēmis pozicijas pie Oknu mājām.
Baterijas k-ris kapt. Dombrovskis savu nov. punktu izvēlējās Jaunjelgavas baznīcas tornī, nodibināja tēlefona sakarus pār Daugavu starp nov. punktu un vadu un stājās sakaros ar 4. Valmieras kājn. pulka 3. rt. k-ri kapt. Spul&amp;amp;i.
18. oktobrī arī 1. Valmieras btr. II vads saņēma pavēli būt kaujas gatavībā, lai atsistu varbūtējus ienaidnieka uzbrukumus.
4. Valmieras kājn. pulka 2 rotas bija ieņēmušas ierakumus puslokā, dienvidos no Jaunjelgavas — no Mācītāja mž. līdz kapsētai pie Valdenburģera, pie kam 3. rt. ar 4 ložm. un 1 granātmetēju labā spārnā, un instr. rt. ar 1 ložm. kreisā spārnā. Rotu flankus nodrošināja: labo — 2. rt. Daugavas labā krastā, bet kreiso — ltn. Brodera btl. vienības, arī Daugavas labā krastā. 3. rt. un instr. rt. atradās kapt. Spuļģa vadībā. Abu rotu cīnītāju kopskaits bija ap 220 durkļu.
19. oktobrī plk. 07,00 sākās ienaidnieka uzbrukums. Ienaidnieks atklāja spēcīgu artil. uguni uz mūsu kājniekiem, sevišķi pie Mācītāja mž. un apšaudīja arī pilsētu.
Pēc šāvienu trokšņa spriežot, ien. baterija šāva no Taur-kalna puses. 1. Valmieras btr. k-ris kapt. Dombrovskis šai virzienā kādā vietā ieraudzīja pēc,katra šāviena trokšņa baltu dūmu mākonīti, kas bija skaidrs norādījums, ka šai vietā atrodas baterija. Vadu ātri notēmēja, un jau pēc dažām minūtēm a t-skanēja viņa atbildes šāviens ienaidniekam. Pirmais šrapnelis plīsa ien. baterijas tuvumā. Nākošais — jau tieši virs baterijas. Ienaidnieka baterija apklusa. Vads pārgāja uz strosti, pie kam viens lielgabals strostēja ar šrapneli, bet otrs — ar granātu. Ien. baterija klusēja līdz pat vakaram.
Vēlāk, pēc vietējo iedzīvotāju nostāstiem, noskaidrojās, ka pirmais šrapnelis plīsis tieši virs viena no abiem ien. lielgabaliem, sasitot mērķējamo ierīci, vienu riteni un ievainojot dažus lielgabala apkalpes kareivjus. Vēlākā apšaudes laikā cietis arī otrs lielgabals, kuru vāci pūlējušies aizvest no pozicijas.
Pa to laiku, kamēr I vads apšaudīja ien. bateriju, iedegās kauja valmieriešu 3. rt. priekšā. Pēc īsas artil. sagatavošanās, ienaidnieks biezās ķēdēs, ložm. uguns aizsardzībā, iznāca no meža un tuvojās 3. rt. ierakumiem, bet varonīgās valmieriešu 3. rt. uguns ienaidnieku apturēja un ķēdes piespieda nogulties. Iesākās abpusēja uguns kauja, kurā dalību ņēma arī 1. Valmieras btr. I vads.
Saņēmis pastiprinājumus, ienaidnieks ap pusdienas laiku uzbrukumu atkārtoja, bet drošsirdīgo un pašaizliedzīgo kapt. Spuļģa rotu un Valmieras btr. I vada uguns to atkal piespieda nogulties. Valmieras btr.
I vads brīžiem šāva ar skrej uguni.
Lielu palīdzību rotai sniedza arī I bruņotā vilciena viens 77 mm lielgabals, ko nocēla no vilciena un novietoja dzelzceļa tuvumā, jo tā tas nebija ierobežots šaušanas virziena ziņā.
Vakarā ienaidnieks atkāpās mežā. Kaujas laukā tas atstāja daudz kritušu, starp tiem savu k-ri ritm. fon Jēna1), kā arī 2 ložmetējus.
1. Valmieras btr. I vads 19. oktobrī izšāva pāri par 500 šāviņu.
Pēc kaujas, vads saņēma 1. btl. k-ra un Jaunjelgavas latvju iedzīvotāju pateicību par pilsētas pasargāšanu no ienaidnieka artil. uguns. Iedzīvotāji pacienāja Valmieras baterijas I vada kareivjus ar vakariņām.
el|?avas
ivotāju
eicība.
Spuļ&amp;amp;a
nums.
3. rotas k-ris kapt. Spuļģis, kurš par šo kauju apbalvots ar franču «Legion d’honneur» ordeni, par vada darbību dod šādu atsauksmi.
«Atzīmēju vispirms vada virsnieku un kareivju apzinātu savu pienākumu izpildīšanu: 1) zem tiešas ienaidnieka šauteņu un ložmetēju uguns (apm. 900—1.000 soļu attālumā no pretinieka) atradās novērošanas punkts, kuļ'u baterijas vada k-ris pa visu kaujas laiku ne uz acumirkli neatstāja; 2) ļoti ātra, noteikta un precīza lielgabalu notēmēšana un apkalpošana, jo pēc dažiem šāvieniem apklusināja bateriju, ienaidniekam sasitot 2 lielgabalus, kas deva iespēju rotām cīnītes ar pretinieka pārspēku — (560 durkli, 2 lielgabali un 16 ložmetēji pret 75 durkļiem, 3 ložmetējiem un vienu granātmetēju) un sasniegt izšķirošu uzvaru.
Atzīmēju, ka manā kaujas praksē pirmo reizi pienācās strādāt kopā ar tik pašaizliedzīgu bateriju, ko arī atminēsies visi 3. rotas karavīri, kuļ-iem bija gods cīnīties kopā ar 1. Valmieras bateriju.»
Kapteinis S p u L ģ i s.
Kapt. K. Dombrovskis 19. oktobra kauju pie Jaunjelgavas apraksta šādi:
. Dora-
■»vska
īiņas.
Agrs rīts, sāk mesties gaisma. Pēc pavadītas nakts turpat novērošanas punktā baterijas k-ris taisās kāpt baznīcas tornī. Atskan pirmais lielgabala šāviņš no Taurkalna puses un šāviņš nokrīt pilsētā netālu no novērošanas punkta. Pirmām šāvienam seko otrs, pēc kam iesākas regulāra pilsētas apšaudīšana. Uzkāpjot baznīcas tornī un vērojoties
') Ritm. Jēna kritis no šrapneļa lodes. Mūsu izlūki dažas dienas vēlāk viņa līķi, kas atradās ierakumu priekšā, neskatoties un ienaidnieka uguni, ievilka savos ierakumos un apraka.
virzienā, no kufa atskan lielgabala šāvieni, baterijas k-ris ierauga vienā vietā it kā paceļamies pēc katra pretinieka lielgabala šāviena baltu dūmu mākonīti. Baterija saņem un izpilda šaušanai dotās komandas. Atskan pirmais Valmieras baterijas šāviens, tas ir knābiens neredzamā vietā. Tiek dota komanda degli nedaudz saīsināt. Kamēr komanda tiek izpildīta, baterijas komandierim uzkrīt pēkšņā ienaidnieka artilērijas apklusē-šana, ko pieņem par zīmi, ka pirmais šāviens ir bijis pareizs tāluma un virziena ziņā. To pilnīgi pierādīja nākamais šāviens, šrapnelim plīstot dažas asis taisni virs tās vietas, kur parādījās iepriekš novērotie baltie mākonīši. Pretinieka baterija turpina klusēt. Baterija pāriet uz strosti, atklājot vicsuļuguni, pie tam viens lielgabals ar granātu, otrs ar šrapneli. Ienaidnieku baterija vairs nešāva līdz vakaram. Pēc vēlāk ienākušām ziņām no vietējiem iedzīvotājiem, kaujas acu lieciniekiem, kufus kauja bija pārsteigusi savās dzīves vietās, Valmieras baterijas pirmais raidītais šāviens bija plīsis taisni virs viena no diviem ienaidnieka lielgabaliem, sasitot mērķējamo ierīci, vienu lielgabala riteni un nogalinājis dažus kareivjus no lielgabala apkalpes. No vēlākiem šāvieniem cietis arī otrs lielgabals, kuvu vācieši pūlējušies aizvest no pozicijas. Pa to laiku iedegās ari kājnieku kauja un bez pārtraukuma turpinājās līdz vēlai pēcpusdienai. Šādu niknu un bez pārtraukuma ilgstošu kauju uz vienas vietas biju tikai dažas reizes piedzīvojis pasaules karā. Tika atsisti vācu viens uzbrukums pēc otra un baterijai dažas labas reizes nācās piedalīties kaujā attīstot viesuļa uguni. Kādu stundu pēc uzbrukuma šaušanas no kājnieku labā flanka ar lielu uztraukumu steidzoši tiek pieprasīts sprostuguns. — Pa lielceļu 110 Taurkalna puses dodas uzbrukumā jātnieku nodaļa, acīm redzot ar nolūku gar Daugavas krastu izlauzties aizmugurē mūsu spēkiem un tādā kārtā nogriezt Jaunjelgavas aizstāvjiem atkāpšanās ceļu pār tiltu uz Daugavas labo krastu. Mūsu kājnieku labais flanks jau attīsta ārkārtīgu šauteņu un ložmetēju uguni, arī Valmieras baterija pārnes uguni uz mūsu labo flanku, attīstot to līdz viesuļugunīm. Pretinieka jātnieku uzbrukums atsists. Mūsu ierakumu priekšā paliek krituši ienaidnieka jātnieki un zirgi, šo jātnieku uzbrukumu vadīja un savas nodaļas priekšā krita viens no vācu visas Baltijas armijas galveniem vadoņiem — •fon Jēna. Mūsu jātnieki sajūsmināti par Valmieras baterijas visai sekmīgo darbību notikumu dienā, atzinās, ka fon Jēna kritis no Valmieras baterijas šrapneļa, lai gan vēlāk to apstrīdēja. Tas, ka kritis fon Jēna, noskaidrojās vienā no nākošām naktīm, kad mūsu kājn., neskatoties uz pretinieka nikno sarguguni, līķi ievilka mūsu ierakumos un apskatīja tā personīgos dokumentus. Par līķa izdošanu vāci vēlāk solīja krietnas naudas summas. Līķis tika aprakts un zeme nolīdzināta netālu no Jaunjelgavas mācītāja muižas. Šinī kaujas dienā baterijai nācās vairāk reizes apklusināt ienaidnieka ložmetējus un atgūt stāvokli dažos frontes sektoros, kur kājnieku (partizāņu daļas) sāka padoties zem pretinieka spiediena. Līdz vakaram visi uzbrukumi bija atsisti, ar lieliem zaudējumiem ienaidnieku, bet ar niecīgiem mūsu pusē. Valmieras baterija saņēma pateicību no Valmieras pulka pirmā bataljona k-ļra kapt. Liepiņa un ari no Jaunjelgavas iedzīvotājiem-latviešiem. Viņi cildināja bateriju, kuļ'a pasargājusi pilsētu no vācu lielgabalu apšaudīšanas. Baterijas kareivjiem no vietējiem iedzīvotājiem par pateicību tiek piesūtīti dažādi produkti.

Naktī uz 20. oktobri, Jaunjelgavas rajonā notika abpusēja j reta kājnieku uguns. No rīta ienaidnieks ar retu artil. uguni

apšaudīja mūsu ierakumus pie Jaunjelgavas. Pēc īsas artil. sagatavošanas, valmieriešu pozicijām tuvojās ien. grupas, bet tās drošsirdīgie, cīņās norūdītie valmierieši padzina ar savu uguni. 1. Valmieras btr. I vads apšaudīja ien. apcietinājumu līniju, izšaujot 55 šāviņus.
II vadā (pie Melderu mājām) bez pārmaiņām.
21. oktobrī no rīta ienaidnieks atklāja artil. uguni uz mūsu pozicijām pie Mācītāja mž. un ien. kājnieki pārgāja uzbrukumā, bet tika atsisti.
I vada nov. punktā ap plk. 10,00 varēja saskatīt vienu ien. lielgabalu izbraucot pozicijā — mežmalā. Vads nekavējoties uz to atklāja uguni. Ienaidnieks pameta lielgabalu mežmalā un steigā aizbrauca ar priekšratiem.
Vēlāk izrādījās, ka Valmieras baterijas I vada pirmie šāviņi sasituši ienaidnieka lielgabala riteni un sabojājuši stobru.
Pēcpusdienā I vads apšaudīja meža stūri, kur pēc pārnācēju nostāstiem atrodoties ien. rezerves. Pēc tam I vads apšaudīja kādu māju, kur atradās ien. izlūku nodaļa.
21. oktobrī I vads izšāva 83 šāviņus.
22. oktobrī Skrīveros ieradās 3. Jelgavas kājn. pulka III btl. 3 rotas un tās vakarā nomainīja 4. Valmieras kājn. pulka
3. un instr. rotu.
1. Valmieras baterijas I vads apšaudīja ienaidnieka apcietinājumu līniju un divas reizes piespieda klusēt tā bateriju.
22. oktobrī izšauti 46 šāviņi.
II vadā (pie Melderu mājām) bez pārmaiņām.
23. oktobrī 1. Valmieras baterijas nov. punktā ieradās kāds no ien. puses pārnācis vietējais iedzīvotājs, un btr. k-rim kapt. Dombrovskim norādīja apvidū vietas, kur atrodas ien. vienības, šis drošsirdīgais iedzīvotājs sāka nākt pār fronti katru dienu un pienesa baterijas komandierim ziņas par ienaidnieka novietojumu, pārgrupēšanos un pagājušās dienas šaušanas rezultātiem, to visu darot bez' jebkādas atlīdzības. Ba-terijas vads uz norādītām vietām atklāja uguni un ienaidniekam nodarīja jūtamus zaudējumus.
23. oktobrī šis pilsonis norādīja kādu meža puduru, aiz kura atrodoties ien. baterija, kas apšaudīja mūsu kājnieku ierakumus. Baterijas novērotājs atrodoties kādā lielā eglē, kuru pilsonis norādīja apvidū. Vads nekavējoties atklāja uguni uz norādītām vietām.
Otrā dienā šis pats pilsonis ziņoja, ka ien. apkalpe esot stipri cietusi un viens šāviņš esot ķēris tieši to egli, kurā sēdējis novērotājs; tas ar visu egli nogāzies zemē.
‘23. oktobri 1. Valmieras btr. I vads izšāva 36 šāviņus.
24. oktobrī Jaunjelgavas frontē bez pārmaiņām.
1. V a 1 m i e r a s btr. II vads 25. oktobrī, uz Daugavas aizsardzības līnijas pr-ka pavēli, plk. 15,00 noņēmās no pozicijām pie Melderu mājām un aizbrauca uz Pļaviņām, kur palika līdz 31. oktobrim un skaitījās Kurzemes divīzijas k-ra rīcībā.
26. oktobrī 1. Valmieras btr. I vada nov. punktu pārnesa pie mūsu kājnieku priekšgrupām Skrīveru mž. rajonā. No šejienes ļoti labi varēja pārredzēt ien. pozicijas labo spārnu, kur kādās mājās atradās 2 lžm., kas pastāvīgi traucēja mūsu izlūku darbību. Vads atklāja uguni uz šīm mājām un gravu pie tām, kur ap ugunskuriem sildījās ien. kareivji. Mājas sašāva un kareivjus izklīdināja.

27. oktobrī 1. Valmieras btr. I vads apšaudīja ien. priekšgru-p a s, izšaujot 7 šāviņus.
28. oktobrī 1. Valmieras btr. I vads apklusināja ien. bateriju, kas apšaudīja mūsu pozicijas.
Pēc dažiem šāviņiem ien. baterija apklusa, steidzīgi noņēmās 4. btr. k-ris vltn. j. Dinnc. no pozicijas un aizbrauca.
28. oktobrī izšauti 11 šāviņi.
29. oktobrī ienaidnieks palika aktīvāks, un izdarīja pastiprinātu izlūkošanu.
30. oktobra pēcpusdienā ien. ķēdes, bruņoto auto un artil. uguns pabalstītas, pievirzījās ļoti tuvu mūsu ierakumiem, bet kājn. ieroču un 1. Valmieras btr. I vada uguns tās izklīdināja un padzina. Ienaidnieks atstāja kaujas laukā vairākus kritušus un ievainotus.
30. oktobrī I vads izšāva 60 šāviņus.
31. oktobrī ienaidnieks atkārtoja uzbrukumu, bet arī šoreiz bez sekmēm. 1. Valmieras btr. I vads šāva uz bateriju, kura bija izbraukusi mežmalā un apšaudīja
jelgavnieku ierakumus. Pēc nedaudz labi trāpītiem šāviņiem, ienaidnieks pameta sasisto lielgabalu un aizbēga mežā mūsu šrapneļu uguns vajāts.
Pēc tam I vads apšaudīja kādu ien. grupu, kas tuvojās mūsu ierakumiem un apšaudīja jelgavniekus ar lžm. uguni. Ienaidnieka lžm. apklusa un izlūki izklīda.
31. oktobrī izšauti 65 šāviņi.

5. baterijas k-ris vltn. J. žīds un pulka adjutants vltn. Drengers.
1. novembrī 3. Jelgavas kājn. pulka 12. rt. izdarīja pastiprinātu izlūkošanu, lai noskaidrotu ien. smago ieroču grupējumu un spēku lielumu. Lai mūsu ķēdes varētu tuvoties ien. ierakumiem, 1. Valmieras btr. I vads un kājnieki ar ložmetējiem apšaudīja ien. ierakumus. Pēc tam I vads pārnesa uguni uz aizmuguri un apšaudīja ien. bateriju.
Ienaidnieks, pārsteigts par 12. rt. drošsirdīgo, neatturamo virzīšanos uz priekšu, pameta savu pirmo līniju un atgāja uz otro, labāk nocietināto. Neskatoties uz ien. pretuzbrukumiem, 12. rt. noturējās ieņemtās pozicijās līdz vakaram. 1. Valmieras btr. I vads ar savu uguni palīdzēja rotai atsist tuvojošās ien. ķēdes.
1. novembrī I vads izšāva 67 šāviņus.
1. Valmieras btr. II vads plk. 22,00 saņēma 1. Kurzemes divīzijas k-ra pavēli — nekavējoties doties uz Nokalu mājām, kur stāties 3. Jelgavas kājn. pulka k-ra rīcībā. Tieši plk. 24,00 vads izbrauca uz Kalnbitāniem. Gājiena ceļš: Pļaviņas, Koknese, Kalnbitāni.
Kalnbitānos vads ieradās 2. novembrī ap plk. 02,00 un saņēma uzdevumu — pabalstīt kājniekus ien. uzbrukuma gadījumā. Tēlefoniskus sakarus ar kājniekiem Daugavas kreisā krastā neizdevās nodibināt, jo Daugavā gāja ledus. Sakarus ar kājn. vadu vajadzēja uzturēt ar balsi.
2. novembrī 1. Valmieras btr. II vads apšaudīja ien. ierakumu līniju un kādu bateriju, kura pēc dažiem šāvieniem apklusa.
Izšauti 36 šāviņi.
3. novembrī 1. Valmieras btr. I vads apšaudīja ien. priekšējo līniju, izšaujot 19 šāviņus.
1. Valmieras btr. II vada 3. lielg. nostājās pozicijā pie Mežameskas mājām, no kurienes izšāva 5 granātas uz Vabuļu mā-j ā m, kur atradās ien. rezerve. Pēc uzdevuma izpildīšanas, ap plk. 16,30 lielgabals atgriezās vecās pozicijās.
4. novembri 1. Valmieras btr. I vads apšaudīja ienaidnieka pirmo līniju un aizmuguri.
5. novembrī 1. Valmieras btr. I vads izklīdināja kādu ien. izlūku nodaļu.
II vads plk. 20,30 saņēma Kurzemes divīzijas k-ra pavēli —• 6. novembrī gaismai austot noņemties no pozicijām pie Kalnbitāniem un doties uz Skrīveru st. rajonu, kur pievienoties I vadam.
6. nov. plk. 05,00 1. Valmieras btr. II vads noņēmās no pozicijas un pēc stundas izbrauca pa zemes ceļu uz Skrīveru st. Gājiena ceļš: Kalnbitāni, īgņāti, Karlsoni, Skrīveru st., Oknas. O k n ā s vads nonāca plk. 10,30 un plk. 12,00 pilnā
kaujas gatavībā jau atradās blakus I vadam.
8. novembrī 1. Valmieras btr. apšaudīja ien. ierakumus un kādu bateriju, piespiežot to apklust. Izšauti 52 šāviņi.
10. novembrī 1. Valmieras btr. trīs reizes apšaudīja un piespieda klusēt kādu ien. bateriju. Pievakarē baterija izšāva 7 šrapneļus uz ien. izlūku patruļu.
Visā 1. Valmieras baterijas I vada un vēlāk arī visas baterijas stāvēšanas laikā pie Jaunjelgavas, ien. baterijas tika apklusinātas tūlīt pēc viņu pirmiem šāvieniem, tādēļ ien. katru reizi bija spiests šaut no citas pozicijas. Lielie Taurkalnes meži spieda vācu artilēriju, lai tā varētu mūs apkarot, ieņemt pus-apklātas pozicijas mežmalā, šādas pozicijas šaušanas laikā redzamo dūmu dēļ ātri atklāja. Tādēļ ienaidnieks no katras pozicijas izšāva 10—15 šāviņu, un pie mūsu šrapneļu pirmiem sprādzieniem no ieņemtās pozicijas pazuda.
Pēc vietējo iedzīvotāju nostāstiem, kauju laikā pie Jaunjelgavas ienaidniekam sasisti 4 lielgabali.
III dala.
Vidzemes artil. pulka kaujas darbība pret Bermontu.
/

I. Militārais un politiskais stāvoklis Latvijā 1919. g. vasaras beigās.

Strazdu muižas pamieru noslēdza 1919. g. 3. jūlijā uz Sabiedroto spiediena. Pēc šī pamiera noteikumiem, vāciem vajadzēja pakāpeniski atstāt Latvijas territoriju. Sabiedrotie licēja, ka tie to pildīs. Faktiski tomēr notika pretējais: vāci ne tikai neatstāja Latvijas territoriju, bet tajā vēl vairāk nostiprinājās, pievelkot karaspēka daļas no Vācijas.
Vācu karaspēka izturēšanās pēc Strazdu mž. pamiera noslēgšanas.
šis apstāklis nepalika nezināms mūsu armijas vadībai, un tā jau 16. jūlijā deva pavēli — ieņemt fronti Daugavas kreisā krastā vecos krievu ierakumos, un Daugavas la'bā krastā — no Salaspils līdz Mazjumpravas mž.
Drīz vien notika dažas sadursmes starp mūsu patruļām un vāciem, kuri nāca mūsu karaspēka ieņemtā rajonā laupīt. Sabiedrotie noteica neutrālo joslu, bet tas maz ko līdzēja, jo šādas sadursmes vācu karaspēka komandierim ģen. fon der Golcam bija taisni pa prātam: viņš aizrādīja Sabiedrotiem, ka latvji uzbrūkot viņa kareivjiem un tādēļ viņš esot spiests aizsardzības nolūkā turēt pietiekoši daudz karaspēka.
Ģen. Golca plāni.
Ģen. fon der Golca un viņa domu biedru plāni bija šādi: Vācija līdz ar pasaules kara zaudēšanu bija zaudējusi lielus zemes gabalus rietumos un visas savas kolonijas, šos zaudējumus viņai vajadzēja izlīdzināt ar ieguvumiem austrumos. Lielvācijas ideologi gudroja visādus plānus, kā to izvest dzīvē.
šai laikā Sabiedrotie pabalstīja visas armijas, kas cīnījās pret lieliniekiem. Šādu Sabiedroto pabalstu ģen. fon der Golcs gribēja izmantot savu ideju reālizēšanai. Viņš nolēma Kurzemē un Lietavā veidot pretlieliniecisku armiju no krieviem un vāciem, ar kuras palīdzību cerēja sakaut lieliniekus, nodibināt Krievijā kārtību, iecelt tur vāciem draudzīgu valdību, noorganizēt stipru armiju un tad sākt revanša cīņu ar Sabiedrotiem.
Mūsu nācionālās armijas varonība šiem plāniem pārvilka strīpu …
Ģen. fon der Golca vilcināšanās evakuēties no Kurzemes nebija pa prātam Sabiedrotiem un tie darīja spiedienu uz Vācijas valdību, lai tā evakuēšanu paātrinātu. Redzot, ka atklāti viņa plāni nebūs reālizējami, ģen. fon der Golcs nolēma tos reālizēt citādā ceļā, un proti — slēpjoties aiz krievu maskas.
Radās kāds pseudopulkvedis — Bermonts-Avalovs, kas uzņēmās pretlielinieciska karaspēka veidošanu un noslēdza ar ģen. fon der Golcu līgumu par Rietumarmijas veidošanu no krievu gūstekņiem un vācu brīvprātīgiem. Vācu valdība solīja pārtiku, apģērbu un ieročus.
1919. g. septembra beigās šai armijā ietilpa:
VScii-kriovu Itietumarmi-ja» veidošana.
1) Grāfa Kellera brīvprātīgo korpuss ) , . , ,
Tr. ,.v i &amp;gt; krievu ditlcisj
2) Virgolica korpuss J
3) Dzelzsdivīzija ) . , ,
.. … I vācu daļas.
4) Vācu leģions I
Visus savus spēkus Bermonts pats vērtē uz 51—52.000 cilvēku, no tiem ap 40.000 vācu brīvprātīgo. Armijas kaujas stiprums bija apm. 45.000 vīru, 120 lielgabalu, 620 ložmetēju, 50 mīnumetēju, 120 lidmašīnu, 3 bruņotie vilcieni, 10 bruņotie auto un Lielupes flotile. Karaspēka daļas bija labi apgādātas un apbruņotas, tikai trūka siltu apģērbu. Morāliskais līmenis karaspēkam bija zema, jo ilcs karavīrus vadīja galvenā kārtā laupīšanas un iedzīvošanās kāre.
Tukuma apkārtnē atradās landesvērs, kurš, saskaņā ar pamiera noteikumiem, skaitījās mūsu armijā. Landesvērs stipri simpatizēja vācu nolūkiem un tādēļ mūsu vadība pielika visas pūles, lai šo labi apbruņoto karaspēku dabūtu prom uz lielinieku fronti, pēc iespējas tālāk no ģen. fon der Golca-Bermonta daļām, jo nebija izslēgta varbūtība, ka landesvērs nostāsies mūsu ienaidnieku pusē. Landesvēra pārvešana uz Austrumfronti, Līvānu rajonā, izdevās tikai septembra pēdējā pusē.
Landesvērs.
Mūsu spēki Dienvid-frontē.
Mums Dienvidfrontē bija ap 5.000 durkļu, 7 lielgabali, 9 mīnumetēji, 45 patšautenes, 3 bruņotie auto, 2 lidmašīnas un 1 bruņotais vilciens.
Septembra mēneša beigās mūsu karaspēks saņēma ārzemēs iepirktos apģērbus un apavus, bet liela daļa apavu izrādījās par maziem un nederīgiem.
Oktobra mēneša pirmās dienās no Anglijas pienāca sengaidītais šauteņu sūtījums, bet arvien vēl ļoti maz bija lielgabalu, un tas bija stipri jūtams visā Bermonta uzbrukuma laikā.
Vispārīgi, mūsu armija vēl atradās tikai veidošanās stadijā, bija vāji apbruņota un slikti apģērbta. Ari skaitliski tā bija maza.
Vācu-krievu ipēku stāvok lis 30. sept.
30. septembrī ģen. fon der Golcs savilka savas izklaidētās armijas daļas kopā un ieņēma šādu stāvokli: Dzelzsdivīzija un Kellera korpuss — Jelgavā un tās apkārtnē, Vācu leģions — Bauskas rajonā, Virgoliča korpuss — Ziemeļlietavā, Plēves grupa — Priekules rajonā.
4. oktobrī Dzelzsdivīzija ieņēma vecos vācu ierakumus pie Misas un Kalnciema. Tukumā un Slokas rajonā atradās galvenā kārtā krievu daļas.
M ūsu daļas, sakarā ar Bermonta armijas draudošo izturēšanos, ieņēma šādu stāvokli: Majoros — Slokas komandantūras komanda; 110 Varkaļu kroga līdz Cenas mž.
Mūsu daļu stāvoklis.
— 9. Rēzeknes kājn. pulka II btl.; no Cenas mž. līdz Katrīnas mž. — 5. Cēsu kājn. pulks ; no Baloža kapiem līdz Daugavai —
6. Rīgas kājn. pulka II btl.; Daugavas Jabā krastā līdz Ogrei
— 4. Valmieras kājn. pulka II btl.
Pārējās 5. Cēsu un 6. Rīgas kājn. pulku daļas atradās rezervē. Bez tam vēl Rīgā atradās jaunveidojamās Latgales divīzijas daļas.
Jau 6. oktobrī Bermonta aģenti Jelgavā izplatīja baumas, ka Maskavā notiekot sacelšanās un tādēļ Rietumarmijai esot jābūt gatavai maršēt uz Maskavu. Tai pat laikā Bermonts paziņoja mūsu valdībai, ka Rietumarmija pārvietosies uz pretlie-liniecisko fronti un lūdza, lai mūsu valdība tai sagatavojot ceļu netraucētam gājienam. Valdība atstāja šo tēlegrammu bez atbildes, jo saprata Bermonta īstos nolūkus. (Pēc dokumentiem var redzēt, ka Bermonts mūsu valdības atbildi nav nemaz gaidījis, jo jau 6. oktobrī parakstījis pavēli uzbrukt Rīgai.)
Bermonta priekšlikums 6. okt.
Laikmeta
noskaņojums,
Ir laikmeti, kad tautu dzīve rit kā gurdenā miegā, un ir gadi, kuri sver tautu vēsturē vairāk par veseliem gadu simteņiem. Liktenīgu pārbaudījumu gados tautas mācās atrast pašas sevi, savus vadošos lozungus. Arī mēs. Un 1919. gada oktobrī šis lozungs bija: visu Latvijai! Viņš bija tas, kas toreiz vienoja visas šķiras, visu mūsu tautu. Sava vēsturiskā ienaidnieka priekšā tauta nostājās cieši vienota.
Varbūt tā bija gaišredzīga vēstures ceļu nojauta — tagad, vai nekad! Jeb, varbūt, tas bija sensenais naids, kas gadusim-teņiem ilgi krājies tautas dvēseles dziļumos, un tā apgarots latvju intelliģents, zemnieks un strādnieks rada sevī tik daudz cīņas spara un tik daudz pašpaļāvības uz saviem spēkiem, ka uzdrošinājās vest cīņu divās frontēs, pret diviem spēcīgiem ienaidniekiem.
Vienā paaudzē nevar uz reizi rasties tik daudz titāniskās enerģijas, tik daudz spēka. Šis spēks bija krājies un audzis paaudžu paaudzēm ilgi kā sentēvu atstāts mantojums, kā uzvaras alkas uguns, kas nebija beidzis kvēlot zem pagātnes pelniem un drūmās vēstures laikmeta putekļiem. Lielās tautu cīņas aukas uzpūta šo senseno apslēpto uguni milzu ugunskurā, kura liesmās sadega ienaidnieka karaspēka rindas viena pēc otras, un līdz ar viņām — tas vēsturiskais netaisnības smagums, kas kā milzu čūska bija gulējis uz mūsu tautas krūtīm gadu simteņus.
Vācu-krievu Rietumarmija iesāka uzbrukumu mūsu daļām 8. oktobra rītā.
Bermonta armijas tuvākais mērķis bija — iznīcināt mūsu armijas dienvidgrupu. Uzbrukuma plāns bija šāds: uzbrūkot visā frontē ar galveniem spēkiem uzbrukt Ķekavas-Torņkalna virzienā, sakaut mūsu armijas kreiso spārnu un, ātri izvirzoties līdz Rīgas tiltiem, atgriezt mūsu pārējiem spēkiem atiešanas ceļus.
ormonta
mikuma
plāns.
ības brita mūsu rmijas adībai.
Mūsu armijas vadībai Bermonta uzbrukums nenāca negaidīts, bet negaidīts tas bija Sabiedroto pārstāvjiem. Tie pat septembra mēnesī vēl nepiekrita cik necik lielāku spēku turēšanai Dienvidfrontē un vēlējās, lai mēs visus savus spēkus sūtītu pret lieliniekiem. Tādēļ arī mūsu armijas vadībai līdz Bermonta uzbrukuma sākumam Dienvidfrontē rokas bija saistītas. Tikai ar uzbrukuma sākumu mūsu Armijas virspavēlnieka štābs ieguva rīcības brīvību un varēja darīt visu iespējamo Dienvidfrontes pastiprināšanai.

II. Vidzemes artil. pulka vienību pārgrupēšana pirms Bermonta uzbrukuma.

Vidzemes artilērijas pulka komandieri kapt. Dannebergu iecēla par Dienvidfrontes artilērijas grupas komandieri. Artilērijas štābs atradās Rīgā, Skolas ielā 1.
Mūsu vājo artilēriju Dienvidfrontē pastiprināja ar baterijām no Austrumfrontes.
25. septembra naktī 2. Cēsu btr. komandieris vltn. V. Dūms saņēma IV artil. divīziona komandiera kapt. T. Skujenieka pa-
Cēsu btr.
' o
veli doties uz Rīgu Vidzemes artil. pulka komandiera rīcībā.
26. septembrī plk. 07,20 baterija noņēmās no pozicijas pie Māsēnu mājām un iekrāvās vilcienā Trepes stacijā. Ešelons atgāja no Trepes stacijas plk. 13,30.
27. sept. plk. 07,05 ešelons pienāca Rīgā, Preču stacijā, kur baterija sāka izkrauties. Ap plk. 10,40 baterijas komandieris saņēma pulka komandiera kapt. A. Danneberga pavēli: «pēc izkraušanās doties ar bateriju uz Pārdaugavu, kur Torņ-kalnā novietoties šmita eļļas fabrikā. Baterija skaitās Rīgas apcietinātā rajona priekšnieka rīcībā», šeit baterija palika līdz 8. oktobrim, savedot kārtībā materiālo daļu un apmācot karavīrus.
3. Rūjienas baterijas I vads atradās Rīgā, bet II vads — Austrumfrontē.
i. Rūjienas btr.
10. septembrī baterija saņēma no Armijas artilērijas ieroču remontdarbnīcas divus krievu 3" lielgabalus. Tagad baterija bija četru lielgabalu sastāvā.

?. Cēsu btr. pozicijās pie Māsēniem.
26. sept. vakarā 3. Rūjienas btr. komandieris vltn. V. šēnfelds saņēma pulka komandiera pavēli I vadu nosūtīt uz Ikšķili,
4. Valmieras kājn. pulka II btl. komandiera vltn. Kažociņa rīcībā. (Vads bija apbruņots ar krievu 3" lauka lgb.)
27. sept. ap plk. 10,00 I vads izbrauca no 1905. g. parka kazarmām pa Lubānas šoseju uz Ikšķili. Plk. 17,30 vads nonāca Lipšu mājās, kur palika pa nakti.
28. sept. I vads nonāca Ikšķilē un stājās 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ra rīcībā. Vads nostājās pozicijā pie dzelzceļa līnijas, Daugavas pusē, apm. 250 m rietumos no Ikšķiles st. un nodibināja tēlefona sakarus ar kājniekiem.
29. sept. vads pārvietojās uz Tīnūžu mž., kur palika līdz 8. oktobrim.
3. Rūjienas btr. II vads, apbruņots ar 2 krievu 3,425" lauka lgb., 1. oktobrī saņēma Austrumfrontes pavēlnieka rīkojumu — doties uz Rīgu un stāties Vidzemes artil. pulka komandiera rīcībā. Vads atradās atpūtā Rubeņu pagasta Pudānu mājās, jo bija izšāvis visus šāviņus un vairāk šāviņu viņam nepiegādāja. Tai pašā dienā vads devās uz Rīgu.
4. okt. II vads saņēma pulka komandiera pavēli — pievienoties I vadam pie Ikšķiles st. Tā kā kaujas darbības nebija, tad arī II vads apmetās Tīnūžu m ž.
7. okt. ap plk. 16,00 2. Cēsu btr. komandieris vltn. Dūms saņēma pulka komandiera pavēli: «nekavējoties izdarīt iepriekšēju pozicijas izlūkošanu Tīriņ- un Katriņmuižu rajonā, šaušanas pamatvirziens uz Olaini, līdzteku Rīgas-Jelgavas šosejai. Pozicijas izlūkošanu veikt ar aprēķinu, lai līdz plk. 19,00 pozicijas schēma jau būtu pulka štābā». Pulka komandieris pavēlēja baterijai būt gatavībā, lai kuru katru brīdi varētu izbraukt un ieņemt izmeklētās pozicijas.
Cēsu btr.
Baterijas vec. virsnieks ltn. žīds poziciju atrada dažus simts metrus dienvidos no Tīriņmuižas, šosejas malā. Katrin-muižas rajonā nebija iespējams bateriju novietot: apvidus par daudz purvains un ceļi ļoti slikti.
Izlūkošanu beidza ap plk. 19,30.
Jau ap plk. 22,30 baterijas komandieris saņēma pulka komandiera pavēli 8. oktobrī ar gaismas aušanu izbraukt uz izlūkotām pozicijām Tīriņmuižas rajonā.

III» 2. Cēsu, 3. Rūjienas un 5. baterijas kaujas darbība no 8. līdz 14. oktobrim 1919. g.

8. oktobrī plk. 07,50 2. Cēsu b t r. jau bija nostājusies norādītās pozicijās. Pamatvirziens —• 195°. Nov. punkts — šosejas malā Baložu kapsētā, kur atradās arī 6. Rīgas kājn. pulka 11. rota; tuvējais nov. punkts — Tīriņmuižas vēja motora tornī.
8. okt. Cēsu btr. Schēma Nr. 11.
Ap plk. 08,00 parādījās ien. lidmašīnas, kuras devās Rīgas virzienā. Frontē bija pilnīgs klusums. Ap plk. 08,30 bija dzirdami vairāki ien. lidmašīnu Rīgā nomesto bumbu sprādzieni. Pēc bumbu nosviešanas, lidmašīnas devās Jelgavas virzienā. 2 lidmašīnas ņēma virzienu uz Tīriņmuižu. To sasniedzot, tās nolaidās ļoti zemu un atklāja uz 2. Cēsu btr. uguni.
Iztaisījušas 2 riņķus, tās aizlidoja Jelgavas virzienā. Kad tās bija sasniegušas apm. frontes līniju, visā frontē sākās stipra mīnmetēju, ložmetēju un šauteņu uguns. Pēc brīža sāka darboties arī ien. artilērija.
2. Cēsu btr. plk. 11,15 atklāja uguni uz ien. bruņotiem vilcieniem un bruņotiem auto, kas tuvojās mūsu ierakumiem. Bez tam baterija apšaudīja šoseju un dzelzceļu no Graubēniem līdz Skrundai, un piespieda ien. bruņotos vilcienus un bruņotos auto atkāpties, pie kam, kā to novērojuši kājnieki,
1 bruņotais vilciens ticis izsists no sliedēm. Baterija uguni pārtrauca plk. 12,45.
Uz Pārdaugavas apsardzības priekšnieka vltn. Uasmaņa pavēli, baterija apklusināja arī divas ien. baterijas Vintapi, Olaines st., Grena mž. rajonā.
Plk. 14,35, uz Vidzemes artil. pulka komandiera kapt. Dan-neberga pavēli, baterija apšaudīja malkas grēdas 6. Rīgas kājn. pulka 11. rt. un 5. Cēsu kājn. pulka priekšā, aiz kurām koncentrējās ien. kājnieki. Pēc tam baterija apšaudīja ien. bruņotos auto, kas stāvēja uz šosejas, apm. 3 km dienvidos no Sprancis.
Plk. 17,00, uz pulka komandiera pavēli, baterija atkal apšaudīja malkas grēdas 11. rt. priekšā, kur ienaidnieks koncentrējās no jauna.
Ap šo laiku baterija piespieda arī steigšus noņemties no atklātas pozicijas mežmalā pie dzelzceļa nostājušos ien. artilērijas vadu.
Kad kājnieki zem ienaidnieka spiediena sāka atiet, baterija vērsa savu uguni uz Baložkrogu un kapsētu.
Ap plk. 19,30 no Katriņmuižas puses bija dzirdami šauteņu šāvieni un pār bateriju sāka svilpot šauteņu lodes, šai virzienā uz tuvējām mājām baterija izsūtīja 8 kareivjus. Drīz vien šie kareivji ziņoja, ka parādījušies ien. izlūki. Neskatoties uz to, baterija turpināja apšaudīt šoseju no Ba-ložkroga līdz Vintapiem.
Ap plk. 20,00 baterijas priekšā esošā 6. Rīgas kājn. pulka
11. rt. neizturēja ien. spiedienu un sāka atiet aiz baterijas. Bateriju sasniedza viena uztraucošāka ziņa par otru: sadedzis mūsu bruņotais auto «Lāčplēsis», ienaidnieks apiet bateriju … Neskatoties uz to, baterija turpināja šaušanu. Baterijas k-ris vltn. Dūms pavēlēja ltn. žīdam pastiprināt btr. labā flanka apsardzību un pats mēģināja pa tēlefonu sazināties ar Vidzemes artil. pulka komandieri, lai to informētu par stāvokli un dabūtu no viņa tālākus rīkojumus, bet sakari vairs nedarbojās. Baterijas k-ris aizgāja līdz šosejai, lai redzētu, kas tur īsti notiek, un dabūtu kādas ziņas no kājniekiem par stāvokli frontē.
Iestājās tumsa. Baterija pārtrauca uguni, jo vairs nezināja kur šaut. Ap plk. 20,30 baterijas k-ris pavēlēja ltn. Vītumam vest bateriju pa šoseju Rīgas virzienā, bet ltn. žīdam no baterijas apkalpes noorganizēt ķēdi, lai vajadzības gadījumā varētu segt baterijas atiešanu.
Plk. 20,40 baterija izbrauca uz Rīgas-Jelgavas šoseju un devās Rīgas virzienā. Baterijas komandieris aizjāja uz pulka štābu pēc tālākām pavēlēm.
Izbraucot uz šoseju, ltn. J. žīds bateriju apturēja un pavē-. lēja kareivim Artum-Hartmanim nostādīt baterijas apkalpi, bet pats aizgāja sameklēt kādu tuvāku kājnieku priekšnieku. Baterijas priekšā vēl atradās 5. Cēsu kājn. p. 11. un 4. rt. atliekas un 6. Rīgas kājn. pulka 3. rt. Ltn. Žīds sastapa 4. un 11. rt. komandierus un kopā ar tiem nolēma gar šoseju ieņemt pretošanās poziciju. šai brīdī pienāca kareivis Artum-Hart-manis un braši noziņoja, ka apkalpe nostādīta — ierindā 26 kareivji, neviens neiztrūkst.
Artile risti tagad darbojās ķēdē kā kājnieki.
Ķēde visu laiku pastiprinājās un kopā ar pienākošo 5. Cēsu kājn. p. instruktoru komandu (ap 65 kar.) pie šosejas un dzelzceļa krustojuma jau bija noorganizēta pretošanās pozicijā.
Ap plk. 21,50 baterijas kareivji steidzās pakaļ savai baterijai, jo pretošanās pozicijā tagad jau bija ap 200 cilvēku, kuri sekmīgi atsita ien. uzbrukumus.
Baterijas kareivju iniciātīva un drosme deva iespēju laikā noorganizēt pretošanos un palīdzēja bateriju sveikā izvest no ien. uguns.
Baterijas komandieris saņēma Vidzemes artil. pulka komandiera kapt. A. Danneberga pavēli — bateriju nostādīt pozicijā pie šosejas, apm. 0,5 km ziemeļos no dzelzceļa, un šosejas krustojuma, kas ziemeļos no Tīriņmuižas. Baterija ap p 1 k. 22,15 jau bija kaujas gatavībā un nodibināja sakarus ar Pārdaugavas kaujas iecirkņa štāba centrāli.
Ap plk. 22,40 baterija no šīm pozicijām atklāja uguni uz šoseju, dzelzceļu, Balož-krogu un ezeru rajonu, aizturot ienaidnieka bruņoto vilcienu un auto tuvošanos, kā arī traucējot ienaidnieka kustības aizmu-g u r ē, šādi palīdzot mūsu kājniekiem noorganizēties un pāriet pretuzbrukumā.
8. oktobrī 2. Cēsu baterija izšāva 152 šāviņus.
5. btr.
Uz Armijas artilērijas rezerves priekšnieka pulkv.-ltn. M. Vācieša pavēli, 5. btr. (1. jaunveidojamā) plk. 08,00 izbrauca no kazarmām pie 1905. g. parka uz Pārdaugavu 5. Cēsu kājn. pulka rīcībā. Baterijai uzdeva ieņemt pozicijas pie Drustu mājām. Tur tā nonāca priekšpusdienā un nekavējoties nostājās pozicijā.
Baterija vēl nepaspēja orientēties, nedz arī nodibināt sakarus ar tuvējām rotām, kad jau ap pusdienas laiku sākās ien. uzbrukums. Sakaru līdzekļu trūkuma dēļ baterija maz ko varēja palīdzēt 5. Cēsu kājn. pulka rotām.
5. Cēsu kājn. pulka labajā spārnā pirmo Sitienu dabūja
8. rt., kura ieņēma ierakumus pie Blūmu un Vilciņu mājām. Lai gan apvidus mums šeit bija labvēlīgs, jo Grenmuižas-švarc-muižas plankotie ceļi gāja pa nelielu kāpu grēdu, un pa labi un kreisi no ceļiem atradās plaši purvi, tomēr rotas ienaidnieka stipro spiedienu nevarēja izturēt, pa daļai arī tāpēc, ka tām nācās darboties bez artilērijas pabalsta.
8. rota atstāja Blūmu un Vilciņu mājas un lēni atgāja ziemeļu virzienā. Ienaidnieks, nezināmu iemeslu dēļ, rotu nevajāja un tā atgāja līdz Purinu mājām.
Tā kā pa labi 9. Rēzeknes kājn. pulka vienības bija atstājušas Piņķu mācītāja mž. un pa kreisi atgāja 8. rt., sāka atiet arī 5. rt. no Peles mājām. Pie tādiem apstākļiem, zināms, arī 5. baterija nevarēja palikt uz vietas. Tā noņēmās no pozicijām pie Drustu mājām un aizbrauca aiz purvainām pļavām pie Bieriņu ciema, kur nostājās pozicijā pie Sūdiņu mājām.
Lielo attālumu un trūcīgo sakaru līdzekļu dēļ, baterijas k-rim vltn. Vīksnem nebija iespējams nodibināt sakarus ne ar vienu no priekšā esošām rotām, un tā 5. btr. no šīm pozicijām ar savu uguni nevarēja pabalstīt nevienu mūsu vienību nedz naktī uz 9. oktobri, nedz arī 9. oktobra dienā.
3. Rūjienas btr. komandieris vltn. V. šēnfelds 8. oktobrī ap plk. 10,30 saņēma kaujas rajona priekšnieka pavēli — I vadu pārvietot uz Salaspili, pretim Doles salai, bet ar
tūjicnas
btr.
oktobris. :ē»u btr.
II vd. doties uz Rīgu.
Naktī uz 9. oktobri 2. Cēsu btr. uzturēja retu uguni, apšaudot Rīgas-Jelgavas šoseju un dzelzceļu starp Katriņmuižu un Balož-krogu. Naktī baterija saņēma pavēli, ka gaismai austot kājnieki pāries uzbrukumā un baterijai uzbrukums jāpabalsta.
9. oktobrī baterija apšaudīja Baložu •kps., šoseju un dzelzceļu no Skrundas līdz Olainei. Kad kājnieki bija izvirzījušies uz 3 līdz 4 km dienvidos no Tīriņmuižas, baterija, uz Vidzemes artil. pulka k-ra pavēli, pārbrauca uz vecām pozicijām pie Tīriņmuižas, un jau ap plk. 09,00 no šīm pozicijām atklāja uguni uz Skrundām un Vintapiem. Mūsu kājnieki tomēr ilgi nevarēja noturēties, un zem ienaidnieka pārspēka bija spiesti atiet. Uz kaujas rajona priekšnieka pavēli, baterija ap plk. 13,00 noņēmās no šīs pozicijas un ieņēma jaunu poziciju Torņ-kalna dienvidus nomalē, pie šosejas sarga mājiņas, kas apm. 5 km no Rīgas, šeit baterija nonāca apm. plk. 14,30 un atklāja uguni uz Jansons-Stūrīši mājām, pamazām uguni pievirzot līdz Katriņmuižas rajonam. Baterijas un kājnieku intensīvā uguns apturēja ienaidnieka uzbrukumu, un ap plk. 19,00 šosejas rajonā iestājās klusums.
9. oktobrī 2. Cēsu btr. izšāva 117 šāviņus.
btr.
šai dienā bija paredzēts 5. Cēsu kājn. pulkam uzbrukt Švarcmuižas virzienā, bet stipra ien. artilērijas uguns dēļ uzbrukumu atlika uz vakaru. Plk. 21,00 pienāca pavēle atiet. Arī 5. baterija ap plk. 23,00 noņēmās no pozicijām pie Sūdiņu mājām un atgāja uz Rīgu, kur nostājās Vienības (Esplanādes) laukumā.
;»u btr.
Ap plk. 20,00 2. Cēsu btr. saņēma kaujas rajona priekšnieka pavēli — pēc iespējas ātrāk pārcelties uz Daugavas labo krastu. Ap plk. 21,00 baterija noņēmās no pozicijas un sāka virzīties uz tiltiem. Lai neietekmētu kājniekus, baterija kādu km virzījās soļos, bet pēc tam sāka braukt rikšos. Baterijas komandieris vltn. Dūms aizjāja uz pulka štābu pēc tālākām pavēlēm, jo sakari vairs nedarbojās.
Uz Vidzemes artil. pulka komandiera kapt. Danneberga pavēli, baterija ieņēma pozicijas Lielās Jaunās ielas galā, Daugavmalā, lai apsargātu tiltu galus no ien. bruņoto vilcienu un auto uzbrukumiem.
Ap plk. 24,00 bateriju nomainīja no Dzilnām pienākušais Kurzemes artil. pulka I btr. vads. Pēc nomaiņas baterija, saskaņā ar pulka k-ra pavēli — nodrošināt Daugavas tiltu galus — aizbrauca līdz Vienības (Esplanādes) laukumam, bet ievērojot grūto uzbraukšanu uz tā, baterija palika Brīvības bulv., pretim Katedrā-
1 e i, starp Kalpaka un Raiņa bulv.
3. Rūjienas btr. 9. oktobrī iekrāvās ešelonā Ikšķiles st. Ešelons atgāja uz Rīgu plk. 12,30.
I. Rūjienas btr.
Ešelonam pienākot Salaspils st., baterijas k-ris vltn. V. šēnfelds saņēma kaujas rajona priekšnieka pavēli — ar abiem baterijas vadiem izkrauties šķirotavā. Plk. 14,40 ešelons izbrauca Rīgas virzienā.
Šķirotavā ešelons tomēr nevarēja apstāties, jo to apšaudīja ien. artilērija. Kādu baterijas kareivi granātas šķēpele ievainoja galvā. Ešelons devās uz Rīgu-Galveno un pēc tam uz Preču staciju, kur pienāca plk. 15,40. Ešelonam visu laiku sekoja vācu lidmašīnas, kuras baterijas kajravīri apšaudīja ar šauteņu uguni.
Preču stacijā baterijas komandieris saņēma Dienvidfron-tes štāba priekšnieka pavēli — izkrauties un ar I vadu ieņemt pozicijas pie Kussa skolas. Baterija izkrāvās līdz plk. 16,10; II vadu novietoja kazarmās pie 1905. g. parka, jo lielgabaliem, ar kuriem II vads bija apbruņots, patreiz nebija šāviņu.
I vads norādītā rajonā ieņēma pus atklātas pozicijas. Nodibināt tēlefoniskus sakarus ar Vidzemes artil. pulka štābu nebija iespējams, jo stacijā Rīga I tēlefoniste atbildēja, ka nedarbojoties nedz pilsētas, nedz kara centrāles. Baterijas komandieris sakaru nodibināšanai uz Vidzemes artil. pulka štābu nosūtīja raitnieku.
10. okt. plk. 03,00 2. Cēsu btr. saņēma Vidzemes artil. pulka komandiera mutvārdu pavēli — ieņemt pozicijas Čiekurkalna rajonā. Plk. 05,45 baterija ieņēma pozicijas Čiekurkalnā II līnijas galā, Biedrības mājas tuvumā (3. šķērslīnijas un Meinerta ielas stūrī);
10. okt.
2. Cenu btr, Schēma Nr. 12.
nov. punkts — čiekurkalna ūdens tornī, priekšrati un rezerve
— Artilērijas kazarmās. Priekšējais nov. punkts — Daugav-malā, Valdemāra ielas galā.
Plk. 11,30, uz pulka komandiera kapt. A. Danneberga pavēli, baterija atklāja uguni uz dzelz- un koka tiltu galiem Pārdaugavas pusē, šmita eļļas fabriku un Torņkalna st. Ap plk. 17,00, uz pulka komandiera pavēli, baterija piešāva tiltu galus, jo lielgabals, kas šos tiltus apšaudīja no Daugavma-las ar tiešu tēmēšanu, bija sašauts. Baterija nodibināja tēlef. sakarus ar Vidzemes artil. pulka komandiera komandpunktu Skolas ielā Nr. 1. Baterija šāva ar retu uguni līdz pašam vakaram.
10. oktobrī 2. Cēsu btr. izšāva 21 šāviņu.
5. baterija ap plk. 06,45 saņēma pulka komandiera pavēli — vienu lielgabalu nostādīt Daugavmalā starp koka un dzelzstiltu, lai tas ar tiešu tēmēšanu vajadzības gadījumā varētu apšaudīt abus tiltus, bet pārējiem diviem lielgabaliem nostāties pozicijās Dreiliņu mž. rajonā. Izpildot šo pavēli, lielgabalu bez skatīkļa nostādīja Daugavmalā, Mārstaļu ielas galā.
5. btr.
Ap plk. 12,00 šo lielgabalu vācu artilērija sašāva. Apkalpei ar virvēm to vajadzēja aizvilkt no apšaudītās ielas gala drošākā vietā, pēc kam to nosūtīja uz Artilērijas' darbnīcām labošanai.
Pārējie divi lielgabali nostājās pozicijās starp Dreiliņmuižu un Pulvera pagrabiem. Nov. punkts atradās Maskavas ielā Nr. 259, pilsētas skolas bēniņos. Baterija apšaudīja Katlakalnu, Bišumuižu un Bauskas ceļu, tā kavējot ienaidniekam brīvu kustību šai rajonā. Šai dienā baterija sašāva vienus ienaidnieka munici-j a s ratus.
Rūjienas
btr.
3. Rūjienas btr. komandieris vltn. V. Šēnfelds plk. 05,40 saņēma pulka k-ra pavēli — baterijai noņemties no pozicijām pie Kussa skolas un doties uz Ikšķili, kur stāties 4. Valmieras kājn. pulka II btl. komandiera vltn. Kažociņa rīcībā.
Gaismai austot I vads noņēmās no pozicijām un pa Lubānas šoseju devās Ikšķiles virzienā. II vads, uz Vidzemes divīzijas štāba priekšnieka pavēli, palika 1905. g. parka kazarmās.
Plk. 14,15 I vads ieradās 4. Valmieras kājn. pulka II btl. rajonā un ieņēma pozicijas netālu no Ikšķiles st., ar nov. punktu Daugavas labajā krastā, no kujra labi varēja novērot Daugavas kreiso krastu un Nāves salas rajonu, kur atradās ienaidnieks. Baterija uguni neatklāja, lai ienaidniekam nedarītu zināmu savu ierašanos, jo Nāves salā atradās arī kāda ien. baterija: bija no svara, lai tā pirmā sāktu šaut un mēs varētu uzzināt tās atrašanās vietu.
2. Cēsu baterijas komandieris vltn. V. Dūms tēlo savus pārdzīvojumus Bermonta dienās sekojoši1):
Vltn. Dūma atmiņai).
Septembra lietainās dienas pievakarē .saņēmu divīziona komandiera kapt. Skujenieka rīkojumu atstāt poziciju Līvānu pavārtē un pārbraukt uz Rīgu. Tas bija pirmais pastiprinājums baumām, ka mūsu aizmugurē nav viss kārtībā un jāsāk nopietnāk uzraudzīt Daugavas kreisais krasts pie Rīgas.
Bija paredzama tumša nakts, kādēļ nolēmu bateriju naktī nekustināt, bet uzlādēšanu izdarīt nākošā rītā agri.
Līdz ar gaismiņu visa baterija bija kājās. Beidzamo reizi izpeldējāmies Daugavas rudenīgi dzestrajos viļņos (norūdīšanās nolūkā katru dienu peldējāmies visi virsnieki un bijām pieradinājuši arī kareivjus darīt to pašu) un devāmies pa dubļaino lielceļu no «Māsēnu» mājām uz Trepu staciju.
Iebraucot Rīgā saņēmu pavēli novietot bateriju Torņkalnā, Šmita eļļas fabrikā. Uzdevumu nekādu pagaidām nebija. Devu kareivjiem dažas dienas atpūtu, pēc kam uzsākām parastās apmācības, lai karavīriem būtu darbs un tos izsargātu no nevēlamās «nervozā politiskā gaisa» iedarbības.
6. oktobrī saņēmu no pulka komandiera kapt. Danneberga priekšrakstu uzmeklēt baterijai pozicijas Tīriņmuižas un Dzilnu rajonos. Pašam personīgi nebija gribas šo uzdevumu pildīt, jo no piedzīvojumiem zināju, ka šim darbam ir tikai tik tālu nozīme, kā iepazīties ar apvidu. Lauka karā, kāds mums bija jāved, baterija reti kad varēs ieņemt jau iepriekš izmeklētu poziciju: ienaidnieks, lūk, neiet tā, kā mēs to gribē-tum, jeb arī iedomājamies. Tādēļ arī pats paliku mājās, bet uzdotos izlūkošanas darbus labprāt uzņēmās izpildīt baterijas vecākais virsnieks leitnants Žīds, kura rīcībā nodevu gandrīz visus izlūkus, lai arī tie paspētu priekšlaikus iepazīties ar apvidu un ceļiem.
7. oktobra vakarā rekognoscēšana bija nobeigta un leitn. Ž. nodeva pulka štābā, Skolas ielā Nr. 5, visus iegūtos materiālus. Tuvojās jau pusnakts. Es jau gulēju un leitn. ž. gatavojās sekot manam piemēram, kad piezvanīja pulka adjutants virsleitn. Drengers un nodeva pulka komandiera rīkojumu izsūtīt uz štābu kādu virsnieku steidzamas slepenas paketes saņemšanai. Pēc paketes aizjāja leitn. Ž.
Pēc apm. 1% stundām atgriezās leitn. Ž. ar nelielu aizzīmogotu aploksni un, sniegdams to man, piebilda: «Nu, Vecais, laikam drīzi ies vaļā!» Uzplēšot aploksni, tanī atradu lakonisku priekšrakstu nekavējoši ieņemt poziciju Tīriņmuižas rajonā un uzraudzīt Jelgavas šosejas iecirkni.
Priekš mums, virsniekiem, tas bija daudz izteicošs priekšraksts.
Visas zīmes rādīja uz daudzu bezmiega nakšu tuvošanos, kādēļ nolēmu dot iespēju kareivjiem vēl vienu nakti kārtīgi izgulēties un aprobežojos ar rīkojuma nodošanu virsseržantam, ka rīt, t. i. 8. oktobrī pulksten 04,30 baterijai jābūt pilnīgi gatavai izbraukt, bet vezumiem un virtuvei jāpaliek uz vietas.
‘) Artilērijas Apskats, 1928. g. 641. lapp.
Noteiktā laikā baterija izgāja uz poziciju. Pa ceļam uzzināju, ka priekšā jau stāvot mūsu kājnieki. Devos līdz ar izlūkiem un novērotājiem uz Baložu kapsētu, novērošanas punktu, un apskatīdams apvidu, gaidīju tēlefona līnijas izvilkšanu.
Apmācies, pelēks rudens rīts. Visapkārt klusums. Nekas nerāda uz kādu naidnieku tuvošanos. Te no Jelgavas puses tuvojās trīs lidmašīnas. Tas mani pārsteidza. Zināju, ka rīta agrumā izlidojuši divi mūsu lidoņi, seržanti Jakubovs un Priedīts iemest kādu nekautrīgāku skatu plašajos, tagad priekš mums diezgan noslēpumainajos Zemgales līdzenumos. No sākuma pārsteidza fakts, ka divu izlidojušu lidmašīnu vietā atgriežas veselas trīs, un arī lidmašīnu motori bija mainījuši savu skaņu. Visas trīs lidmašīnas sāka riņķot virs Baložu kapsētas, it kā kaut ko pētīdamas. Tāda lidotāju izturēšanās pastiprināja jau agrāk man radušās aizdomas, ka patlaban mūs apciemo vācu kaujas lidaparāti. Lai spertu kādus noteiktus soļus pret nelūgtajiem viesiem, tomēr iepriekš vajadzēja pārliecināties par spārnu zīmēm. Un tas nebija viegli. Uz netīri pelēkā mākoņu fona pat ar tālskati nevarēja noteikti saskatīt meklētos melnos krustus. Mūsu kājnieki nervozē un prasa man, kas tās par lidmašīnām, jo vācu lidmašīnas pavēlēts apšaudīt. Beidzot viena no lidmašīnām, taisot strauju pagriezienu, parāda man savu plākšņu apakšas, un tagad skaidri varu saskatīt melnos krustus. Kliedzu kājnieku virsniekiem, ka tie «friči» un lai «knieb virsū». Virsnieks šaubas, vēl vilcinās nodot vajadzīgo rīkojumu jau pilnā kaujas gatavībā stāvošam ložmetējam, bet tūdaļ šis šaubas izklaidē paši lidotāji: ie.tarkšķas lidmašīnu ložmetēji un lodes sāk birt uz šoseju, kapsētu un tuvumā esošo māju. Ierejas arī mūsu ložmetējs … Sākās 8. oktobra 1919. g. kauja un līdz ar to uzbrukums topošai Latvijai…
Sākas!.. Pēc iespējas ātrāk vajadzēja dabūt tēlefona saiti un līdz ar to arī bateriju savās rokās. Nav arī ilgi jāgaida. Smagi elpodami skrien mani pastāvīgie priekšējie tēlefonisti-kareivji Māziņš (tagad virsseržants, Lāčplēša ordeņa un Igaunijas Brīvības krusta kavalieris) un Tīdens (tagad students). Baterija ir manās rokās! .. Ir arī pēdējais laiks. Pa labi, Švarcmuižas rajonā, sāk krist lielgabalu šāviņi … Pēc šāvienu skaņas un šaušanas veida spriežot, tur strādā uzbrucēju bruņots automobilis. Arī šosejas rajons sāk atdzīvoties — atskan atsevišķi šauteņu šāvieni un dažas, no lielāka tāluma nākošas lodes žēli sīkdamas aizlido pār mūsu galvām. Piepēži atskan divi samērā ļoti tuvi lielgabalu šāvieni un virs Baložu kapsētas paradās divi tipiski vāciskie augstie, šrapneļu sprādzieni. Tos pazīstu jau no pasaules kaj-a. Tiem seko divas granātas. Uzmanīgi meklēju savus ieroču šķiras pretiniekus … Ieraugu … Nu, «draugi», jūs esat drusku pārspekulējušies!.. Izrādās — 2 vācu lielgabali pa segtajiem meža ceļiem izbraukuši mums zem paša deguna un cerēdami, ka mums nebūs vajadzīgo pretlīdzekļu, sākuši mūs biedēt, šīs cerības drīzi vien izgaisināju. Manām komandām paklausīgi sekojošās dažas iespaidīgās 47"' granātas piespieda nelūgtos viesus ar vislielāko steigu aizvākties no patīkamās mežmaliņas, šo to atstājot uz vietas.
Pirmais uzbrukuma straujums apstājas. Bermontieši redz, ka marša kolonnās uz priekšu nevar tikt un sāk mūs «taustīt». Kaujas smagums novirzās uz kājniekiem. Mana baterija ved retu uguni, kurai vairāk morāliska nozīme. Uzbrucēju artilērija klusē, jo nevar tik viegli atrast poziciju, kuru es nevarētu redzēt un sniegt. Te aiz meža, no kuļ’a izdzinu vācu artileristus, parādās dūmu stabs, un lēnām, apdomīgi virzās tuvāk. Skaidrs — tuvojas vācu bruņu vilciens … Kājnieki to vēl nav pamanījuši … Viņiem tas pagaidām ari nav jāredz… Pietiks, ja viņi redzēs šo «bubuli» bēgot… Klusā balsi jautāju vecākam virsniekam leitn. Ž., vai viņš šo dūmu stabu no baterijas ari redz, jo dodot baterijai virzienu 110 novērošanas punkta, diezgan grūti ar pirmo šāvienu noķert tādu kustošu mērķi. Redzot, un pat ļoti labi! Komanda: sekot ar tiešu tēmēšanu dūmu stabam, līmenis 0, tālums — 4.500 jardu, ar bumbu! un — uguns! Griezīgs svilpiens pavada apm. 50 mārciņas smago granātu viņas ātrajā lidojumā. Tūdaļ atskan arī smags sprādziens aiz meža un tieši dūmu staba tuvumā parādās sprāgušās granātas saceltais putekļu un dūmu mākonis. Ļoti labi! Pirmajai granātai seko vēl dažas… Dūmu staos savā kustībā apstājas, pastāv kādu brīdi uz vietas, nozūd, un kad parādās atkal, sāk ātri attālināties … Vēlāk kājnieki stāstīja, ka vācu vilciens cietis smagus bojājumus un steidzīgi aizgājis, lai šodien un arī nākošās dienās vairs nerādītos.
Sākās atkal garlaicīgā «sēdēšana» un lielāku uzbrucēju grupu izklaidēšana ar atsevišķiem šāvieniem. Šoseja stāv labi. Tikai pa labi kaujas troksnis rādās it kā pavirzījies uz Rīgas pusi. Tas mazliet nervozē … Bet varbūt man tas tā tikai izliekas. Kājniekos garastāvoklis labs. Dzirdamas jautras un diezgan kodīgas vācu artileristiem un bruņotam vilcienam veltītas piezīmes. Mani mīļi glāsta pateicības pilnie zilie acu pāfi…
Vecākais virsnieks no baterijas man ziņo, ka vācu lidmašīnas stipri uzbrūkot baterijai un nodzinušas novērotāju no Tīriņmuižas vēja motora torņa. Tā kā nekas sevišķs nav paredzams, jo arī vācu kājnieki atvilkusies atpakaļ, atstāju uz novērošanas punkta kapsētā savā vietā leitnantu Lapiņu un dodos uz baterijas poziciju pārliecināties, kādu iespaidu atstājuši lidmašīnu uzbrukumi uz maniem kareivjiem. Lidmašīnu uzbrukumi tiešām nikni. Lai izbēgtu no nevajadzīgiem cilvēku zaudējumiem, brīžiem pilnīgi jāpārtrauc šaušana un visi cilvēki jāaizved no lielgabaliem drošākā, no gaisa slēptā vietā.
Vēla pēcpusdiena. Baterija patlaban pārcieš kārtējo vācu lidmašīnu uzbrukumu. Visi kareivji paslēpušies. Pie lielgabaliem stāv vienīgi sargs. No pilsētas puses pa šoseju nāk pasažieru automobilis un iebrauc tieši vācu lidmašīnu lodēs. Automobilis steidzīgi dodas uz mupa māju pašā šese-jas malā un apstājas cieši pie pašas .sienas, meklēdams kaut arī mazu aizsardzību no lidoņu ložmetējiem'. Pasažieri veikli saskrien ēkā. Kad lidmašīnas nozuda Jelgavas virzienā, sveši kareivji atnesa angļu cigaretes izdalīšanai artileristiem. Izrādījās, — automobilī braukuši daži angļu virsnieki un redzējuši, cik mierīgi stāv uz sava posteņa baterijas sargs, nevērodams to «siltumu», kuru par stipru atraduši pat aukstasinīgie angļi. Cigaretes un angļu izteiktā atziņa nāca īstā laikā: baterijas ļaudis palika daudz dzīvāki un atjaunojās jau nedaudz zudusē pārliecība par uzvaru.
Tuvojas pievakarē. Pilnīgi negaidot dabūju zināt, ka mūsu kājnieki atstājuši Baložu kapsētu un tur palikuši baterijas divi lauku tēlefona aparāti. Noskaidrojot apstākļus, izrādījās, ka aparāti zaudēti traģikomiska pārpratuma dēļ. Vācu artilērija pārsitusi tēlefona kābeli, kufu izlabot izgājis tēlefonists Maziņš. Pēc šī bojājuma izlabošanas, kābeli vāci pārsit otrreiz pie pašas kapsētas. Šo bojājumu izlabot izskrējis tē-lefonists Tīdens, atstādams aparātus bez uzraudzības, jo Māziņš vēl nebija atgriezies. Šinī momentā kājnieki saņēmuši rīkojumu atstāt kapsētu un šo pavēli izpildījuši diezgan straujā tempā. Tīdens steidzies pie saviem aparātiem, bet prāvākā auguma kājnieki šaurajā ierakumu ejā notriekuši mazo pretimnācēju gar zemi, bet nākošie kājnieki, domādami, ka ejā guļ kāds ievainotais, paķer mazo Tīdenu pie galvas un kājām un nes līdzi. Nelīdz nesamā spārdīšanās un prasība, lai laiž vaļā. Pārpratums noskaidrojies diezgan lielā attālumā no kapsētas. Pienācis arī tē-lefonists Māziņš. Uzzinājis lietas apstākļus un zinādams, ka es nedaudzos aparātus sargāju kā aci pierē, viņš paķēris pirmo zirgu un pilnos lēkšos devies uz kapsētu cerībā vēl glābt atstātos aparātus. Tas tomēr neizdevies, jo no kapsētas to saņēmuši jau vāci ar šāvieniem. Žēl bija aparātu, bet nesalīdzināmi sliktāk būtu bijis, ja vāci būtu nošāvuši vienu no maniem vislabākiem telefonistiem.
Garastāvoklis saplok. Uz šosejas parādās mūsu bruņotais auto «Lāčplēsis». Arī bruņotais vilciens kapteiņa Lavenieka vadībā turas tieši frontes tuvumā. Metas krēsla. Pienāk vēl viena nepatīkama ziņa: galvā smagi ievainots bruņuvilciena baterijas komandieris virsleitnants Rauchmanis, agrākais 2. Cēsu baterijas vecākais virsnieks. Žēl, ka tik smagā stāvoklī no cīnītāju rindām tiek izrauts drošs, apzinīgs un lieliem kaujas piedzīvojumiem bagāts virsnieks. Tādi vīri apkārt nemētājas …
Līdz ar krēslas sabiezēšanos nāk ziņas viena par otru ļaunākas. Liekas, ka līdz ar tumsu jaunajai latvju armijai sāk mākties virsū visi ļaunie gari. Kājnieki atgājuši jau līdz ezeru līnijai, apstādamies apmēram % km no baterijas. Iestājušās tumsas dēļ nevaru novērot, jāpārtrauc plānveidīgas uguns vadīšana. Baterija dod retus šāvienus, kufu uzdevums ir: 1) parādīt kājniekiem, ka artilērija joprojām stāv uz vietas un 2) pacelt kājniekiem stipri sašļukušo «dūšu». Izsūtu uz šoseju izlūkus ar uzdevumu nekavējoši ziņot par katru mazāko kājnieku kustību. Uz bateriju atskrien «Lāčplēša» kaprālis Pūriņš, kuļ-u priekš neilga laika pārvietoja no baterijas uz automobili. Pacienā mani ar cigareti un noslēpumainā balsī ieteic būt uzmanīgam, jo kājniekiem vairs lāgā nevarot ticēt. «Lāčplēsis» tūdaļ braukšot uz priekšu uzmundrināt mūsu kājniekus un ja iespējams, paspiest vācus atpakaļ. Brašais zēns skriešus dodas uz savu mašīnu. Drīzi iedūcās motors un dūkoņa attālinās ienaidnieka virzienā. Ilgi nav jāgaida uz šāvieniem — sāk tarkšķēt ložmetēji, krīt šauteņu šāvi,eni: «Lāčplēsis» uzsācis cīņu. Visu laiku vērojam nakts cīņas troksni. Tad motora skaņa sāk atkal tuvoties: «Lāčplēsis» laimīgi atgriežas.
Te… kas tas?! Uz šosejas parādās liels uzliesmojums, tam seko diezgan spēcīgs sprādziens… Motors apklust, uz šosejas kaut kas spēcīgi deg. Sūtu izlūku noskaidrot, kas tur notiek. Uz atbildi nav ilgi jāgaida: vāci saspridzinājuši «Lāčplēsi»! Ātkal smags sitiens!.. Žēl «Lāčplēša», žēl mana brašā kaprāļa Pūriņa, žēl citu kritušo tēvijas sargu…
Nodziest «Lāčplēsis» un tumsa ar dubultu smagumu uzgulstas uz visiem baterijas karavīriem. Sāk līņāt. «Lāčplēša» katastrofa atstājusi satricinošu iespaidu uz kājniekiem un tie sāk atkal atkāpties.
Esmu jau vairākas reizes tēlefonējis uz kaujas štābu artilērijas priekšniekam kapteinim Dannebergam par apstākļiem un manas baterijas divdomīgo stāvokli, un katru reizi mans priekšnieks mani mierina .stāstīdama, ka esot jau izsūtīti papildu spēki, kas stāvokli atjaunošot. Beigās neizturēju un noprasīju, vai viņš domā, ka es arī ticu viņa vārdiem ? Atbilde bija īsa: «Tev jātic!» Es sapratu: mana baterija bija izraudzīta par to argumentu, ar kuj-a palīdzību varēja kaut cik uzturēt brūkošo kājnieku morāli un man bija jāpaliek uz vietas, dodot pa retam lielgabala šāvienam. Situācijas šaubīgumu nojauta ari mani kareivji un pastāvīgi uzturēdamies manā tuvumā vēroja katru manu vaibstu, uzķēra katru vārdu, katru balss intonāciju. Rādīt mierīgu .seju un kustības, valdīt par savu balsi — tanī vakarā, prasīja no manis daudz gribas spēka.
Izlūki no šosejas turpina nest savas Ijaba vēstis par kājnieku atiešanu. Beidzot kājnieki ir jau uz baterijas līnijas, tad kādus 1-00 soļus baterijas aizmugurē. Mēģinu vēl reiz izsaukt pa tēlefonu kaujas štābu, bet tas neatbild. Pāri baterijai sāk svilpot vācu izlūku lodes… Tad pienāk ziņa, ka kājnieki atgājuši jau līdz šosejas un dzelzceļa krustojumam, t. i. baterija atrodas vairāk kā % km kājniekiem priekšā. Ja gribu glābt bateriju, ilgāk palikt uz vietas nav iespējams un tādai palikšanai nebūtu arī praktiskas nozīmes. «Telefonistiem noņemt aparātus! Priekšrati uz bateriju, rikšos, maaarš!»
No tumsas iznirst līdz šim noslēptie divpadsmitjūgi un vieglos rikšos dodas pie lielgabaliem. Biežāk sāk svilpot vācu lodes. Beidzot lielgabali laimīgi uzņemti priekšratos. «Leitnantam Vītumam vest bateriju, soļos, pa šoseju 1 km aiz kājniekiem! Rikšos pāriet tikai visnepieciešamākā gadījumā! Leitn. Žīdam ar kareivjiem segt baterijas atiešanu! Es jāšu uz štābu pēc rīkojumiem. Marš!»
Smagi sāk kustēties garie lielgabalu stobri uz šosejas pusi. Klusi, noteikti skan enerģiskā leitnanta Ž. komandas: kareivji rindojas, pielādē šautenes un ķēdē pazūd tumsā uz kāpām. Nogaidu, līdz baterija izbrauks uz šosejas. Paldies Dievam — baterija glābta! Uz šosejas manus lielgabalus vāci vairs nenoķers! Atvieglotu sirdi lēcu seglos un mans «Ara-bietis» slaidiem, viegliem lēcieniem nes mani uz šmita eļļas fabriku — kaujas štābu.
Kaujas štābā jūtama nervozitāte. Mani saņem ar jautājumu — kur baterija ? un neviens negrib ticēt, ka baterija nāk. Mans sīkais apstākļu atstāstījums atstāj redzami labu iespaidu. Piekāpīgāk sāk runāt arī parasti asais artilērijas priekšnieks.
Noteikta rīkojuma man nedod, jo stāvoklis pārāk neskaidrs un tumšajā naktī acumirklīgos apstākļos ārkārtīgi grūti kaut ko noteikti noskaidrot. Pagaidām man jāpaliek Torņkalnā uz šosejas un uzmanīgi jāvēro situācija. Bateriju slavē.
Bateriju atrodu noteiktā vietā stāvam uz šosejas un dodu rīkojumu atiet vēl kādu % km. Ierodas arī leitn. Ž. ar kareivjiem. Visi pārnākuši sveiki un veseli. Leitn. Ž. ziņo par savu darbību. Ar saviem apm. 30 cilvēkiem ieņēmis kāpas šosejas rajonā un uzsācis apšaudīšanos ar vācu izlūkiem; visus aizkavējušos kājniekus aizturējis savas komandas palielināšanai; atstājot ieņemto poziciju, tur uz vietas palikusi prāva aizsedze kāda virsnieka vadībā.
Nemierīga nakts. Baterija dod retus šāvienus, izmeklējot varbūtējās vācu sāpīgākās vietas pēc kartes. Nogurušie kareivji snauž kur un kā varēdami, nebēdājot ne lietu, nedz dubļus. Visu nakti stāvu pats uz baterijas. Šosejas un dzelzceļa krustojuma rajonā brīžiem iedegas asa šau-toņu un ložmetēju uguns. Jūtams, ka mūsu kājnieki stingri ieķērušies dzelzceļa sliedēs un tur tās cieši. Žēl, ka tumsas un lielgabalu sistēmas dēļ nevaru viņiem sniegt tieša artilērijas pabalsta!
īsi pirms gaismiņas iestājas relātīvs klusums. Mani uz baterijas nomaina leitn. Ž., bet es izstiepjos kāda nama koridorā uz grīdas nosnausties. Kā pa sapņiem dzirdu asu kājnieku uguni, bet nogurums pārvar un es iemiegu.
Pamostos no skaļas, asas komandas. Steidzos laukā. Jau gaisma. Pio baterijas redzu vācus. Ķeru pie revolvera, jo pirmais iespaids tāds, ka vāci iznākuši jau uz baterijas. Izrādās, ka tie patiesībā 9. oktobra rītā saņemtie gūstekņi.
Drīz dabūju zināt, ka mūsu kājnieki izsituši vācus no Tīriņmuižas, un ap pulksten 9 baterija ieņem savu vakardienas poziciju, nostājoties starp kājnieku otro un trešo ķēdēm. Atklāju uguni. Naktī vāciem pienākusi kāda haubiču baterija un tā pēc pirmajiem šāvieniem sāk «taustīt» mūsu bateriju. Tas nepatīk kājniekiem, jo tiem jānes veltīgi zaudējumi, un es saņemu rīkojumu atvilkt bateriju atpakaļ. Vācus redzami ieinteresējusi mūsu baterija, bet kuplais vītols sedz manus lielgabalus no vācu lidotāju acīm.
9. oktobra diena Jelgavas šosejas rajonā pagāja bez spilgtākiem starpgadījumiem. Jūtams nogurums pie abiem pretiniekiem.
Tuvojas jau vakars. Šosejas sargs, pie kura namiņa viens lielgabals stāv uz pozicijas, izkurinājis siltu krāsni un pacienā mūs ar ceptiem kartupeļiem. Tas atgādināja tēva mājas un garšoja lieliski. Mazās istabiņas vienā stūrī apmetušies tēlefonisti, otrā — atstiepies gultā mēģinu pie siltās krāsns pažāvēt savas izmirkušās zeķes. Jau pilnīga tumsa. Frontē klusums. Pēc zināmiem starpbrīžiem uzšaujas gaisā pa raķetei, atskan pa retam šautenes šāvienam. Te nervozi ieskanas tēlefona aparāta zvans. (Jā, arī šis zvans prot dažādi skanēt!) Telefonists uztrauktā balsī atkārto saņemto rīkojumu: «Saprotu! Baterijai nekavējoši, CIK ātri vien var, atiet pār Daugavu!» Ar vienu lēcienu esmu augšā un lieku iesaukt pie tēlefona artilērijas priekšnieka adjutantu, bet dežūrējošais izlūks aizsteidzas izsaukt priekšratus. Neskatoties uz visām tēlefonista pūlēm, kaujas štābs neatbild. Vai tad tiešām vāci būtu aizgājuši mums aizmugurē un ieņēmuši štābu ?
Steidzos ārā. Pilnīgs klusums. Nevienas pazīmes, kas liecinātu, Ka mūsu aizmugurē būtu ienaidnieks. Daudzās raķetes norāda tikai uz zināmu nervozitāti Bauskas šosejas rajonā. Uzdodu leitn. Ž. pārmaiņas gaitā vest bateriju līdz tiltam, bet pats auļoju uz kaujas štābu.
šmita eļļas fabriku atrodu pilnīgi tumšu un vārtu sargs asā formā noraida manu prasību ielaist mani līdz ar pavadoņiem fabrikas sētā. Vecākā izlūka kaprāļa Losjeva jājamā pātaga ļoti ātri izmaina sarga domas un vārti atdaras… štāba telpa tukša un tumša. Atgriežoties pie zirgiem, mans vecākais tēlefonists, seržants Cinis ziņo, ka tēlefona centrāle esot tukša un tumša un viņš atradis divus atstātus galda tēlefona aparātus. Labi. Vakardienas zaudējums atgūts, kaut arī uz kāda drauga rēķina. Pazuduši tikai baterijas vezumnieki, bet tas mani neuztrauca, jo cerēju tos sastap pie tiltiem pār Daugavu.
Klusums. Dzirdu nākam bateriju. Kikšos jāju uz tiltiem meklēt kādu priekšnieku. Pa ceļam iznāca asāka sadursme ar kādu pārāk bravūru un nervozu jātnieku virsnieku, kurš ar savu apm. 20 cilvēku lielu nodaļu jāja pretējā virzienā «apturēt ienaidnieku».
Pie tiltiem gaidīto vācu vietā redzu tikai mūsu kareivjus. Jāju soļos pa pontonu tiltu un taujāju pēc kapteiņa D. un pulkv.-leitn. Šmita, līdz sastapu automobili, kurā uz Pārdaugavu brauca meklētais kapteinis D. un ģenerālis Simansons. Prasu rīkojumus un ari saņemu. Baterijai jānostājas uz Daugavas labā krasta un jāsagatavojas kreisā krasta tiltu galu apšaudīšanai.
Uz tilta diezgan daudz karavīru. Visi nervozē un steidzīgi kustas. Bateriju nolēmu novietot Jaunās ielas galā, no kurienes ļoti labi varēja pārredzēt visu tiltu galus. Drīzi pienāk baterija. Nododu leitn. ž. rīkojumu lielgabalu uzstādīšanai, bet pats dodos pie kapt. D. Pēc ilgāka laika dabūju zināt, ka manai baterijai jāstāv Daugavmalā, līdz pienāks vieglo lielgabalu vads no Dzilnām vltn. Ziffersa vadībā, kurš nostāsies manā vietā. Pēc tam manai baterijai jāiet līdz katedrālei, kur jāgaida tālākās pavēles.
Ap pusnakti pienāk vltn. Ž. vads un es aizeju uz katedrāli.
Sastopamies ar kapt. D. un soļojam uz Skolas ielu Nr. 1 (tagad Sarkanā Krusta īpašums), kur vakar vēl mitinājās Rīgas nocietinātā rajona štābs. Ilgi bija jāklauvē un jādauzās, līdz atvērās smagās durvis un tanīs apakšveļā parādījās kāds apkalpotājs. Paziņojām viņam savu nodomu atkal apmesties vakar atstātajā namā. Tāds mūsu nodoms izsauca apkalpotāja izbrīnīšanos. Ieejot grezni iekārtotās telpās atklājās ne visai pievilcīgs skats: uz grīdas mētājās prāvs vairums dažādu papīru, skaistajiem kluba krēsliem noplēsta polstera āda un krēsli izskatījās kā nodīrāti. Nevaram saprast, kas un kad paspējis krēslus sabojāt. Bet
— nav laika ilgi par to domāt: aiz Daugavas vēl klusums, jāsagatavojas uz dažādām varbūtībām. Ķeramies pie kartēm. Sveces nabadzīgā gaismā man jāatrisina smags uzdevums: jāatrod vieta, no kuras baterija varētu apšaudīt i Daugavgrīvu, i Doles salu. Pēc diezgan daudzām mērīšanām un kalkulācijām vajadzīgais punkts atrasts čiekurkalnā. Citi bateriju komandieri sen jau aizgājuši — tiem uzdevumi vienkāršāki. Dodos pie baterijas. Dažas komandas un Rīgas klusās ielas pildās ar smagu rīboņu.
Kareivji noguruši līdz neiespējamībai — iet un klūp, jātnieki seglos snauž un šūpojas. Reižu reizēm caur rīboņu dzirdams pa asam lamu vārdam — tur kāds saīdzis instruktors labo aizsnauduša kareivja pielaistu kļūdu. Arī es esmu sapīcis — virsseržants Ķauķis padevies pānikai un aizlaidies ar visiem vezumiem un virtuvi. Tik daudz sadzinu, ka tas ierikšojis cauri Rīgai Juglas virzienā. Nu, kad dabūšu rokā, tad es viņam rādīšu! ..
Nonākam čiekurkalnā. Svīst gaismiņa. Aiz Daugavas vēl klusums. Novietojam lielgabalus uz pozicijas, pēc kam kareivjus un virsniekus sūtu gulēt. Tikai nelaimīgajiem telefonistiem vēl darbs priekšā — jāvelk tēlefona līnija. Arī no tiem divi pazuduši ceļā no katedrāles līdz šejienei. Ar darbu tomēr neveicas: kareivji krīt kā bez satura, rauj kābeli. Redzu, ka garāku līniju pieklājīgi nevarēs izveidot, kādēļ pagaidu novērošanas punktu izvēlos Čiekurkalna ūdenstornī, kur novietojos ar aparātu un sūtu visus gulēt.
Visapkārt klusums. Kādu laiku diezgan sekmīgi cīnos ar uzmācošos miegu un nogurumu, bet tad jūtu, ka kuru katru mirkli varu iemigt. Lieku modināt vienu no ilgāk gulējušiem novērotājiem un eju uz bateriju gulēt, jo redzes aploks 110 ūdenstorņa ir mazs un Daugavmalai palīdzēt nevaru.
Pamostos pēc pusdienas. Leitn. Ž. stāsta, ka vāci mēģinājuši tikt pāri Daugavai un brīnās, ka es neesot dzirdējis lielo «burkšķi». Ieradušies arī abi pazudušie tēlefonisti: kad baterija stāvējusi pie katedrāles, tie apsēdušies uz rensteles, aizmiguši un nogulējuši, līdz tos uzmodinājis kārtībnieks vācu uzbrukuma laikā. Pēc nostaigātiem lieliem gabaliem, bateriju meklējot, abi zēni tagad gulēja kā «sisti».
Diena jau tuvojās vakaram. Tā kā baterija jau pārāk ilgi bija atradusies stāvoklī, kas neļāva aktīvi iespaidot varbūtējas sadursmes ar ienaidnieku, devu rīkojumu nekavējoši izbūvēt tēlefona līniju līdz Valdemāra ielas galam Daugavas malā, lai piešautu tiltu galus: kas var zināt, kas notiks naktī jeb rīt no rīta. Tēlefonisti atpūtušies; drīzi vien steidzīgi sāk sīkt saivas, ritinādamas artileristiem svarīgos un nepieciešamos «zirnekļa pavedienus».
Līnija diezgan gara. Kamēr tiek līdz Daugavas malai, jau liela klēsla. Aparāts pieslēgts, bet sarunāties ar bateriju nav iespējams. Tēlefonisti steidzas atpakaļ pa izvilkto līniju, meklēdami vainu, līdz to atraduši uz dzelzceļa pārbraucamās vietas Lāča ielas galā. Pavēlēju šinī vietā ierīkot starpstaciju, jo te — dzīvās kustības dēļ — varētu sagaidīt arī turpmākus līnijas bojājumus. Tikko biju sagatavojies iesākt iešaudi
— uz reizi «pazuda» i baterija, i starpstacija. šoreiz par līnijas bojātā-jiem izrādījušies mūsu kājnieki: tie ieraudzījuši uz koku zariem «uzkārtu» tēlefona kābeli, pārgriezuši un sākuši novākt savu nabadzīgo krājumu papildināšanai. Mani tēlefonisti par to briesmīgi noskaitušies un uz savu roku piespieduši novācējus kābeli uzlikt agrākā vietā. Beigās saite ar bateriju uzstādīta. Sāku jau nodot komandas, kad sarunāšanās ar bateriju atkal pārtrūkst. Nabaga tēlefonistiem atkal skriešana. Šoreiz bojājums izrādījies nopietnāks — izgriezts no līnijas kādus 40 metrus garš kābeļa gabals. Kamēr tēlefonisti labo līniju, izsaucu visus baterijas izlūkus un brīvos novērotājus līnijas apsargāšanai. Nezinu cik tur taisnības, bet vairāki izlūki vēlāk man stāstīja, ka bijuši spiesti kabeļa neaizkaramību aizstāvot vairāk reizes lietot jājamās pātagas.
Beigās līnija gatava. Laiks jau pāri pusnaktij. Pār tumšo, kluso Rīgu peld spožs mēness, sudrabodams smailos torņus. Komandai «uguni!» atbild spalgais — toreiz mūsu vienīgās smagās baterijas — lielgabala šāviens un apm. 20 kg smagā granāta pārlidojusi visu Rīgu, iekrīt Daugavā. Paceļas diezgan liels ūdens stabs un sašķīzdams sīkos sudraba gabaliņos, nokrīt atpakaļ mēness spodrinātā Daugavā. Pilsētas klusās ielas piepildās ar nemierīgām atbalss skaņām. Liekas, ka izbiedēts milzīgi liels garu bars, un tas lielā uztraukumā meklē patvērumu tumšajās pavārtēs un pagrabos. „
Par tuvu! Vēl viena granāta ieveļas Daugavā, bet trešā jau sasniegusi ienaidnieka krastu, pazib uguns un spēcīgs granātas sprādziena troksnis tūkstoškārtīgi atbalsojas klusajās Pārdaugavas ielās. — Drīzi vien tiltu gali piešauti.
Šinī naktī gandrīz vai visās Rīgas mājās gultas tikušas bīdītas no vienas istabas otrā, jo valdījusi pārliecība, ka pilsētu patlaban apšaudot vāci. Vēlāk gan visi Rīgas iedzīvotāji iemanījušies atšķirt mūsu tālšā-vēju spalgos šāvienus un granātu svilpošanu no bermontiešu šāvieniem un granātu sprādzieniem.
2. Cēsu btr. vec. virsnieks ltn. J. žīds šādi tēlo baterijas darbību 8. un 9. oktobra dienās1):
Šo liktenīgo dienu laikā man bija laime cīnīties par mūsu mīļo tēviju Vidzemes artilērijas pulka karavīru rindās. Es dienēju kā vecākais virsnieks N. baterijā, par kupas kaujas gaitām 8. un 9. oktobrī 1919. gadā arī gribu dalīties ar lasītājiem. Mūsu darbs noritēja mazā maštābā, bet bija pilns sirsnības un pašaizliedzības.
Ltn. Žīda atmiņas.
Ir jau pagājuši četri gadi un šai laikā daži sīkumi man ir piemirsušies, tā ka visu notikumu gaitu es nevarēšu atstāstīt pēc stundām. Būs dažs kas piemirsies, kas attiecas uz vienu — otru no maniem tuvākiem kaujas biedriem, — par to izlūdzos kā cienījamo lasītāju, tā arī manu kaujas biedru piedošanu.
1919. gada augusta mēneša pēdējās dienās mūsu bateriju pārvietoja no Austrumu (lielinieku) frontes Līvānu rajona uz Rīgu un novietoja Pārdaugavā, Šmita eļļas fabrikas rajonā. Runāja šo to par varbūtēju bermontiešu uzbrukumu. Vispārīgi gaiss bija elektrības pilns, bet tas arī bija viss. Baterijā darbs ritēja straujā tempā: tika labota materiālā daļa, municija, apģērbi un izdarītas apmācības. Tā tas turpinājās no dienas dienā. Nenoteiktais stāvoklis nervozēja. 6. oktobra vakarā es saņēmu rīkojumu rekognoscēt 7. oktobrī Tīriņi-Švarcmuiža-Dzilnas rajonu, ko arī mierīgā kārtā izdarīju. Naktī no 7. uz 8. oktobri tika saņemts rīkojums 8. oktobrī no rīta nostāties ar bateriju uz pozicijas Tīriņmuižas rajonā. Tā ka pļāpāšana par sagaidāmo Bermonta uzbrukumu bija pietiekoši apnikusi, bet baterijas karavīru sastāvs bija jau pasaules un arī Latvijas atbrīvošanas kapā pietiekoši norūdījies, tad tādas runas tikai kaitināja un, galvenais, kaitināja tas apstāklis, ka vāciešiem vispārīgi bija dots laiks un iespējamība sarīkot uzbrukumu.
8. oktobrī no rīta, bez sevišķas steigas, baterija tika sagatavota uzbrukšanai, bet man tika uzdots izjāt uz priekšu un noteikti izvēlēties baterijas poziciju. Jājot gar Pārdaugavas apcietinātā rajona štābu, man iešāvās prātā uz acumirkli iegriezties štābā un apklausīties par vispārējo stāvokli. Atceros, ka pie štāba bija piebraukti 2 auto, piekrauti gan ar intendantūras, gan privātām, bet kapa resoram noderīgām mantām. Aptaujājos tuvāk, izrādījās, ka automobiļus apturējuši ceļā no Rīgas uz Jelgavu pie neutrālās joslas mūsu sargi. Bija skaidrs, ka apturētie bija Bermonta ļaudis.
Ieejot štābā, sastapu uztrauktu apcietinātā rajona priekšnieku vltn. N. pie tēlefona, dodot pirmos kaujas rīkojumus. Kaujas darbība bija iesākusies; bermontieši bija pārgājuši no vārdiem uz darbiem. — Aizsūtīju tūdaļ ziņojumu baterijas k-rim par kaujas darbības iesākšanos un devos uz priekšu. Tagad viss darbs tika darīts ar iespējamo ātrumu un ap plk. 11,30 tika raidīti pirmie šāviņi uz ienaidnieku. Baterijas pozi-cija atradās starp šoseju un Tīriņmuižu uz lauka — no gaisa pilnīgi atklātā vietā. Lasītājiem jāzina, ka baterija bija apbruņota ar diviem 47" angļu tālšāvēju lielgabaliem, kufu svars ir apm. 300 pudi, un ar kuriem var braukt tikai pa šoseju vai ļoti labu cietu ceļu; lielgabali tika vesti ar 12 zirgiem. Novērošanas punktā, kupš atradās kājnieku priekšējos ierakumos, atradās baterijas k-ris vltn. N., bet es biju atstāts uz baterijas. Te jāpiezīmē, ka neskatoties uz to, ka baterijā bija laba
') Artilērijas Apskats, 1923. g. 351. lapp. un 1924. g. 32. lapp.
tēlefonistu komanda un kā pirms, tā pēc šis liktenīgās dienas tā strādāja labi, telefonu sakarus tai dienā tā ir neizdevās uzstādīt ar priekšējo novērotāju un tikai laiku pa laikam tēlefons strādāja ar aizmuguri. Likās, ka tur darbojās kāda nodevīga roka, kupa pārdroši bojāja tēlefona līniju … Bija jāizvēlas novērošanas punkts baterijas tuvumā, kas arī uz laiku izdevās, iekārtojoties uz Tīriņmuižas ūdensvada vējmotora, pāris simts soļus no baterijas. Bet, kā jau sacīju, tas izdevās tikai uz laiku, jo drīz vien bija klāt ienaidnieka kaujas lidmašīnas un novērošana no torņa palika neiespējama; atlikās vienīgi uzturēt sakarus ar kājniekiem caur izlūkiem un šaut pēc kartes, kas arī visu dienu tika darīts. Pēcpusdienā no punkta atgriezās arī baterijas k-ris, kūpam nebija nozīmes atrasties novērošanas punktā, ar kupu nav technisku sakaru, bet uz baterijas viņš arvien varēja būt par savu kapavīru tiešu vadoni un uzmundri-nātāju grūtos brīžos. Pie kājniekiem tika izsūtīts ltn. N., kupš tad arī nepārtraukti deva ziņas uz bateriju par mū.su kājnieku stāvokli un baterijas šāviņu darbību. Apstākli, ka baterija no gaisa bija pilnīgi atklāta, ienaidnieks ar savu technisko pārākumu nekavējās izmantot. Atlaidās kādas 6 lidmašīnas, un tā kā nekādu pretlīdzekļu nebija, tad gluži nekaunīgā kārtā, vai ar spārniem, pēra lielgabalu apkalpi, apbepot to ar ložu lietu. Aizsargāties no lidmašīnu uguns citādi nebija iespējams, kā izmantojot baterijas pozicijai blakus izrakņāto apvidu. Šeit acīmredzot bija grābta smilts un tādā kārtā radušās bedres. Tikko lidmašīna atlaidās uz bateriju un atklāja ložmetēju uguni, apkalpe momentāli pazuda minētās bedrēs un, savukārt, no šautenēm atklāja uguni uz lidmašīnu. Tā kā lidmašīnas laidās ļoti zemu, tad arī šauteņu ugunij bija sekmes, un lidmašīnas drīz vien bija spiestas aizlaisties; tad atkal apkalpe bija tikpat ātri pie lielgabaliem un raidīja savu satriecošo uguni uz ienaidnieku. Kad atlaidās nākošā lidmašīna — atkal atkārtojās tā pati aina. Tādā kārtā darbs tika turpināts nepārtraukti un tik laimīgi, ka pa visu dienu neviens netika ievainots.
Cīņa gāja ar mainošām sekmēm, bet pie vakara bija jūtams, ka ienaidnieks sāk ņemt pārsvaru, mūsu kājnieku rindas paliek arvien retākas un sāk pagurt. Top grūti uzturēt sakarus ar kājnieku priekšniekiem, un tumsai iestājoties baterijas uguns ir jāpārtrauc aiz sekojošiem iemesliem: 1) mūsu kājnieki zem liela pārspēka mazliet atkāpjas un baterijas mazākais pacēlums paliek par lielu; 2) trūkst ziņu par mūsu kājnieku stāvokli, tā tad baterija nezina, uz kurieni šaut. Trūkst sakaru arī ar artilērijas priekšnieku (baterija bija padota tieši artilērijas priekšniekam). Baidīdamies atkāpšanās gadījumā pazaudēt lielgabalus, ar baterijas k-ri nolēmām izvest lielgabalus uz šosejas, jo lai gan lielgabali, likās, bija novietoti uz pietiekoši cietas vietas, tomēr lielgabalu iekustināšana varēja būt apgrūtināta. Tas tika izdarīts. Es atrados pie baterijas, baterijas k-ris pie tēlefona centrāles un gaidīja sakarus ar artilērijas priekšnieku.
Tēlefons atkal strādāja un baterijas k-ris ziņoja par stāvokli. Tika saņemts rīkojums palikt savās vietās.
Bateriju nostādīja vecā vietā, tomēr šaut nevarēja aiz jau pievestiem iemesliem. Sakaru uzturēšanai izsūtītais virsnieks un izlūki atgriezās un ziņoja, ka sakarus ar kājniekiem nav iespējams uzstādīt, jo kājnieku rindas sajukušas un tumsa kavē tās savest kārtībā; kājnieki atvelkoties no dienā ieņemtām pozicijām. Bijām salasījušies Tīriņmuižas dzīvojamā ēkā pie tēlefona un gaidījām apstākļu tālāku atrisināšanos.
Te ieskrien vada seržants S. un mazliet uztraukts ziņo, ka kājnieki atkāpušies aiz baterijas, un vācu lodes svilpojot pār galvām. Bija skaidrs, ka štābam nav vairs kārtīgu ziņu par kājnieku un vispārīgi mūsu stāvokli šinī kaujas sektorā, un ka no štāba nav ko gaidīt rīkojumus, kūpi saskanētu ar patreizējiem apstākļiem, bet iniciatīva ir jāņem tā rokās, kurš atrodas tuvāk un pārredz lietas apstākļus.
Cik tas arī, varbūt, varētu izlikties savādi, bet tā nu reiz bija, ka ar baterijas k-ri mēs bieži sapratāmies bez vārdiem: es sapratu baterijas k-ri un viņš savukārt uzticējās man. Tā darbs vienmēr ritēja saskaņoti un sekmīgi, un tā tas notika arī šoreiz. Pēc seržanta S. ziņojuma mēs izgājām pagalmā, kur stāvēja apsegloti zirgi, sēdāmies zirgos un aizjājām katrs uz savu pusi…
Es sapratu, ka baterijas k-ris aizjāja izvēlēties uztverošas pozicijas un nokārtot stāvokli ar artilērijas priekšnieku, bet man ir jāved baterija. Atjājot pie baterijas, es atradu šādu ainu: kājnieki atkāpušies apm. 200 soļus aiz baterijas, lodes svilpo pār bateriju, bet tumsa kavē konstatēt no kāda atstatuma. Baterijas karavīri atrodas tai stāvoklī, ka viens nedrošs vārds vai kustība no pretinieka puses var sacelt pāniku, vai izsaukt varoņu darbu. Tas ir stāvoklis, kad kareivis atrodas uz laba un Jauna robežas. Jāsaka no piedzīvojumiem, ka uz šīs laba un ļauna robežas var noturēties tikai latviešu kareivis. Šādos apstākļos kareivim nevar atļaut palikt bezdarbībā, nedrīkst ļaut viņa domām un jūtām patstāvīgi darboties, bet tās jāvada noteiktā virzienā. Ja priekšnieks to pratīs, tad nosvēršanās notiks uz labo pusi, bet par to arī priekšniekam ir jābūt savā vietā, pie sev padotiem un uzticētiem karavīriem. Nevar teikt, ka tas šinī gadījumā būtu bijis gluži tā. Mēs, virsnieki, atradāmies ja ne tālāk, tad tomēr savus 150—200 soļus no baterijas, un baterijas kareivjiem bija pilnīga iespēja pievienoties atkāpjošo kājnieku vilnim. Tas tomēr nenotika. Protams, mēs nekādi nevarējām paredzēt šādu stāvokli, bet nolaidību tas nemazina. Kā jau minēts, baterijas kareivji palaida jrapām kājniekus, bet paši palika savās vietās un gaidīja, ko pavēlēs priekšnieks. To spēj izdarīt tikai priekšzīmīgs kareivis, un kamēr Latvijai būs tādi karavīri, viņa var būt droša par savu patstāvību. Komandēju: «Priekšrati uz bateriju!» un no tuvākās slēptuves izbrauca divreiz 12 zirgi, plūs lielgabalu priekšnieku un daži izlūku zirgi, kopā apm. 30 — tieši vai jātnieku vads, par kādu, man likās, ienaidnieks mūs arī bija noturējis. Izbraucām mierīgi uz šosejas. Apturu bateriju. Lodes svilpo. Pavēlu kar. H. nostādīt lielgabalu apkalpi un pārbaudīt, vai kāds neiztrūkst, bet pats eju sastapt kādu no kājnieku priekšniekiem. Sastapu 3. un 11. rotu k-pus, kuriem: vienam bija palicis apm. 50 kareivju un neviena virsnieka, bet otram 3 kareivji. Kurā no pieminētām rotām bija palicis 50 un kurā 3 kareivji, to neatceros. Sakaru nav. Kopēji ar rotu k-piem nolemjam ieņemt tepat aizstāvēšanās līniju kopēji, t. i. arī artileristi darbosies kājnieku ierindā un ieņems līniju gar pašu šoseju. Tai momentā pienāk kar. H. un ziņo, ka apkalpe nostādīta un pārbaudīta: ierindā 26 kareivji, neviens neiztrūkst! Te jāpiezīmē, ka kar. H. krievu armijā dienējis nebija, bet iestājies brīvprātīgi nācionālā armijā maija mēn. 1919. g.; (pēc izglītīb. Maskavas komercinstit. stud.) tā tad pavadījis armijā tikai dažus mēnešus, bet minētais ziņojums tika nodots ar tādu kareivisku brašumu, ka katru reizi, kad es atceros šo gadījumu un iedomājos, ka pieminētais kar. H. atdusas jau zemes klēpī — man asarus kāpj acis. Tas bija kareiviskas drosmes un brašuma spilgts piemērs! Tas bija viens no tiem latvju dēliem, par kupiem tauta dzied: «Labāk manu galvu ņēma, nekā manu tēvu zemi.» Ne ikkatrs virsnieks un neik-katrus kareivjus zem ienaidnieka lodēm nostādīs un izskaitīs no labā pēc kārtas.
Pavēlu ltn. N. vest bateriju un apturēt un gaidīt tālāka rīkojuma norādītā vietā, apm. % km no Tīriņmuižas pārbraucamās vietas uz Rīgas pusi, bet lielgabalu apkalpei ieņemt aizsargāšanās līniju pāri šosejai. Viss tiek izpildīts bez kādiem traucējumiem.
Te atkal jāpiezīmē, ka bija, varbūt, nepareizi bateriju palaist bez apsardzības, bet ikvienam, iekām dot spriedumu par šī rīkojuma pareizību vai nepareizību, ir jāņem vērā, ka baterijai paliekot uz vietas varētu tikt apšauti zirgi (viens zirgs tika viegli ievainots), bet aizbraucot ar visiem bater. kareivjiem man nepaliktu pārliecības, ka kājnieki vieni spēs noturēties savās vietās.
Kājnieki redzēdami, ka ari artileristi stājas viņiem līdzās, palika drošāki, un drīz stāvoklis tik tālu uzlabojās, ka mēs bijām gatavi cienīgi sastapt katra ienaidnieka uzmākšanos. Te nu es nevarēju nedomāt arī par bateriju. Kad man likās, ka mūsu, artileristu, uzdevums šeit ir beidzies, es paziņoju kājnieku rotas k-rim, ka es ar saviem ļaudīm aizeju uz bateriju, lai atklātu artilērijas uguni. Pa ceļam mēs atradām diezgan daudz mazdūšīgu un nogurušu, kuj'us vajadzēja uzmudināt un nosūtīt Jz priekšu, starp citu vienu veselu vadu ar virsnieku priekšgalā. Dažus nācās diezgan grūti pārliecināt par to, ka mūsu lieta nebūt vēl nav zaudēta. Cik no viņiem tieši nogāja līdz priekšējai līnijai, neņemšos apgalvot, bet kādu mazumu ticības viens otrs jau nu dabūja.
Pienākot pie baterijas sastapu baterijas komandieri un pēc dažām desmit minūtēm baterija jau atkal strādāja. Protams, ugunij varēja būt tikai morāliska nozīme. Pēc kādām IV2 stundām no Rīgas puses pienāca palīgspēki, un mūsu stāvoklis šinī kaujas sektorā bija glābts. Kad otrā rītā (9. oktobrī) baterija ieņēma savu veco poziciju, kad ienaidnieks bija atspiests, tad mēs visi ar savām acīm pārliecinājāmies, ka uz mūsu ieņemtās līnijas kritušo ienaidnieku nebija nemaz mazāk, kā mūsu aizstāvju, kas uz šīs līnijas noturējās. Cik mūsu pusē bija kritušo, to mēs vairs neredzējām, jo tie jau bija visi aizvākti. Viss tas mums piedeva tādu sparu un ticību mūsu uzvarai, ka ja kāds teiktu, ka vakarā mums būs jāatkāpjas pār Daugavu-māmuļu, mēs viņam, labākā gadījumā, uzskaitītu 15. Mēs gavilējām.
Un patiešām šīs pašas dienas vakarā mēs ar kaunu pārbraucām pāri koka tiltam, un uz rīta pusi mūsu lielgabalu riteņi dārdēdami ielās vēstīja visai Rīgai par mūsu neveiksmi. Mūsu vienīgais apmierinājums bija, ka tas notiek nakts tumsā un mums nav jāskatās pretim uzlēcošai saulītei. Līdz ar saules lēktu mēs atkal bijām savus stobrus griezuši pret ienaidnieku.
Ar pienākušiem svaigiem spēkiem ienaidnieks naktī tika atspiests, un 9. oktobra rītā ap plk. 09,00 baterija nostājās savā iepriekšējā pozicijā. Bet te nu ienaidnieks iesāka intensīvi apšaudīt bateriju ar savu artilēriju. Tas bateriju daudz netraucētu, bet bija viens cits svarīgāks apstāklis, kupš mūs piespieda pārvietot bateriju uz attālāku, dziļāku poziciju: mums blakus bija novietojies kājnieku bataljona štābs, un ienaidnieks, tādā kārtā, apšaudīdams bateriju, apšaudīja arī bataljona štābu. Pārbraucām ar bateriju pa šoseju uz Rīgas pusi, apm. 1 km no Tīriņmuižas pārbraucamās vietas, un nocietinājām 1 lielgabalu šosejas malā, bet otru, kas bija samaitājies, steidzīgi nosūtījām uz darbnīcu izlabošanai.
Diena pagāja bez sevišķiem starpgadījumiem. Mums pietika ar to, ka ienaidnieks bija atspiests; tas mums deva ticību saviem spēkiem un apmierinājumu darbā.
Pie vakara uguns palika klusāka, likās, ka abas puses ir mazliet piegurušas un naktī sevišķa darbība nav paredzama.
Nolēmām ar baterijas komandieri pēc kārtas atpūsties, jo arī daba sāka prasīt savu. Es paliku dežūrēt, bet baterijas k-ris patlaban gribēja atgulties, kad ieskrēja dežūrtēlefonists un paziņoja, ka no apcietinātā rajona štāba (Šmita eļļas fabr.) paziņots, lai ņemot bateriju nost no pozicijas un steidzoties uz tiltiem, jo ienaidnieks mūs esot apgājis no kreisā spārna, un izlauzies pie tiltiem, kas ved pāri Daugavai. Baterijas k-ris pieskrien pie tēlefona, bet štābs neatbild. Atkal kaut kas jauns! Ko tas nozīmē? Kurš tad te galu galā uzvar? Mēs vāciešus dzenam uz Jelgavu, bet vācieši gar stūri uz Rīgu … Šie bija tie jautājumi, uz kupiem mēs gribētu atbildi dzirdēt.
Ko darīt ? Priekšā mums ir vēl kājnieki un mūsu raitnieks sakaru uzturēšanai arī ir pie viņiem. Tiek nosūtīts vēl viens raitnieks uz bataljona štābu dēļ informācijas un dots rīkojums iejūgt zirgus. Baterijas, k-ris aizjāj uz štābu un tiltiem, es atkal palieku pie baterijas. Te piejāj arī raitnieks no bataljona štāba un mutiski ziņo, ka bataljona k-ris pavēlējis baterijai ņemties nost no pozicijas un steigties uz tiltiem, kājnieki arī tūdaļ atstājot pozicijas. Neko darīt, sakraujam savus aizsaiņus un braucam uz Rīgu.
Pa ceļam iedrāžas zirgos kāds jātnieks un jautā: «Kas par ļaudīm? Kurp braucat?» — «Pavēlēts braukt pāri Daugavai.» Tumsā neko saredzēt nevar, jābrien. Saka, ka esot kreisā apcietinātā rajona priekšnieks, jāšot uz poziciju, jo vēl varbūt ir noturēšoties, lai dodot kādu izlūku līdz. Izlūku nozīmēju. Turpinām ceļu.
Kad redzi ienaidnieku, tad vismaz zini, kur ir fronte, uz kuru pusi jāgriež stobri, zini arī, kur aizmugure, bet te — redzēt nekā nevar, dzirdēt arī nekā nevar. Ja neatskaita kaut kur nomalēs atskanošus retus šauteņu šāvienus, tad viss klusu, kā Ziemsvētku naktī. Bet sastopot kādu no saviem ļaudīm, dabū dzirdēt visneticamākās lietas: vienam vācieši pie tiltiem, otram jau tiltus ieņēmuši. Vārdu sakot, dimbā! — Nobraucām pie tiltiem — pašu ļaudis vien ir, bet tādi kā satrūkušies. Braucām pāri. Rīgas pusē pretī tiltam sastapu artilērijas priekšnieku un baterijas k-ri. Baterijas k-ris jau izvēlējies vietu, kur novietot lielgabalu, bet te atkal jaunas nepatikšanas — baterijas vezumnieki aizdrāzušies uz Juglas pusi. Gribu sūtīt pakaļ izlūku, bet baterijas k-ris nozīmē mani. Uzdodu izlūkam jāt pa Marijas ielu līdz Grīziņkalna kazarmām un uz Gaisa tiltu, kur gaidīt mani, ja es vēl nebūtu piejājis, bet pats jāju pa tagadējo Brīvības ielu. Tādu ainu, kādu es tur redzēju — otrreiz gan redzēt negribētu. Pa B. ielu drāzās vezumi, vieglie un smagie pajūgi, automobiļi; papīri iet pa gaisu kā spalvas. Braucēji vairākām kārtām drāžas uz Juglas pusi. Aizjāju līdz Gaisa tiltam un pie paša tilta panāku vienu savu kareivi, kupš paziņo, ka vezumi esot tepat otrā pusē tiltam. Pavēlu tam teciņus doties pie virsseržanta un tūdaļ griezties ar visiem vezumiem atpakaļ. Tas arī tika izpildīts. Man nu te bija jāpagaida izlūks, kuram drīz vien vajadzēja būt klāt. Noskatījos raibajā rindā, kura devās uz Juglu. Domāju sevī žēl, ka nav še baterijas — noliktos atkal ķēdītē kā vakar, un tad pāris salves … Bet viens paliek viens, un pūlis paliek pūlis. Te, redzu — kāds ar vienu zvaigznīti un šauteni pār plecu arī diedz pāri tiltam. Apturu draugu. «Kur šis? Vai nav kauna?» Sāk lūgties, lai pārlaižot, neatceros vairs, kādas tur esot svarīgas darīšanas otrā pusē tiltam. Tūdaļ būšot nākt atpakaļ. «— Ejat! Vai es jūs turu?» — Aiziet. Piejāj arī mans izlūks. Uzdodu tam vest vezumus uz Brīvības bulvāri, bet pats steidzos uz Daugavas malu.
Te man jāpiezīmē, ka lielgabals, kuņi no rīta nosūtīja izlabošanai, līdz vakaram bija izlabots un pie vakara, kad atkāpšanās vēl nevienam prātā nevarēja ienākt, tam bija nosūtīti pakaļ zirgi. Par braucēju vecāko bija nozīmēts tas pats vakarējais varonis kar. H.
Jādams gar jauno Ģertrūdes baznīcu, sastopu šo savu draugu ar visu dižgabalu braucot arī uz Juglu. Ko var darīt, vainīgs tur tomēr izrādījās kāds no atbildīgākiem karavīriem. Griežu atpakaļ: brauksim labāk uz Daugavu! Sākām braukt, bet ļaužu lavīna pilnīgi aizsprosto ceļu un tikai ar lielām pūlēm izdevās izlauzties līdz Daugavai. Uz mums skatās kā uz nodevējiem, gribot pie vāciešiem braukt.
Tā man tomēr laimīgi izdevās divus zaķus uz viena šāviena notriekt: atgriezt vezumus un atvest otro lielgabalu. Nostādām to blakus pirmajam, bet kur tad nu šausi uz zila gaisa ?
Karavīri un privāti ar šautenēm grupējas tiltu galos. Katra sejā vērojama drosme un apņemšanās. Piebrauc virspavēlnieks ģenerālis Si-monsons ar štāba priekšn. pulkv. Ed. Kalniņu. Aptur tilta galā. Aprunājas ar artilērijas priekšnieku un tad aizbrauc pāri tiltam. Pārnākušie no Pārdaugavas karavīri tiek kārtoti un vairs ne vēsts no kādas pānikas vai nekārtības. Atgriežas virspavēlnieks. Pamazām stāvoklis noskaidrojas. Kaujas lēmums pieņemts: kājnieki ieņem Daugavmalu, bet artilērija tiek iedalīta pilsētai otrā pusē. Mums jābrauc uz šreienbušu. Iekām saņemam rīkojumu, baterijas sabrauc uz Esplanādes laukuma; mums ar tiem smagajiem lielgabaliem grūtāk kustēties, paliekam uz Brīvības bulvāra iepretim pilsētas komandantūrai. Ieejam komandanta telpās sasildīties. Vējš svilpo no vienas istabas otrā — nevienas dzīvas dvēselītes. Galdi izvandīti, papīrus vējš nes no vienas istabas otrā, ugunsdrošais skapis vaļā — viss tā, kā pamestā pilsētā.
Pulkstenis jau pāri 4,00 10. oktobrī. Braucam uz šreienbušu un katrs riteņa dārdiens ir naža dūriens sirdī. Gribētos klusiņām pazust, lai neviens nedzird, lai neviens neredz mūsu kaunu, bet dusmas arī nav mazākas. Pa ceļam sastopam vienu auto pēc otra atgriežoties no nakts «pastaigāšanās» …
Domāju sevī, kad nogriezāmies pa Karlīnes ielu un apkārt palika klusāks, pilsētā jau nu gan nerādīšos — kauns. Bet tai pašā dienā visa Rīga kājās. Rīgu noturēja! Neatdeva ienaidniekam!
Pēc 8. oktobra kaujām, ienaidnieks bija nācis pie slēdziena, ka ar frontāliem uzbrukumiem mūsu daļas satriekt nevar un ka jāatjauno, izdarot pārgrupējumus, enerģisks uzbrukums Rīgas tiltiem, bet 9. oktobri jau no paša rīta visā frontē sākās mūsu sekmīgi pretuzbrukumi. Tomēr mūsu panākumiem nebija
izšķirīgas nozīmes. Neskatoties uz zaudējumiem, ienaidnieks svieda kaujā savas rezerves un spēcīgos uguns līdzekļus, kādēļ ar tumsas iestāšanos mūsu daļas bija spiestas atiet uz Torņ-kalnu.
Gan 9. oktobra drūmais vakars nesa mums lielu sarūgtinājumu, bet tam bija pārejošs raksturs. Ar Torņkalna ieņemšanu nākošā rītā Bermonts nebūt nebija sasniedzis sprausto mērķi — iznīcināt mūsu armijas dienvidgrupu. Tā tik bija atgājusi uz Daugavas labo krastu, neatstājot ienaidniekam nekādu trofeju. Par tās sakaušanu ir runas nevarēja būt. Gluži otrādi — tā bija morāliski stiprinājusies. Mūsu kareivju krūtīs bija dzimusi pārliecība, ka pāri Daugavai, neskatoties uz lielo pārspēku, ienaidniekam netikt, ka mūsu skaistās galvas pilsētas ielās nekad neatskanēt ienaidnieka gaviļu saucieniem, ka drīz pienāks brīdis, kad mūsu asarās un asinīs izmocītā zeme varēs atkal uzelpot brīvi.
11. oktobrī ap plk. 09,00 ien. baterija, kura atradās Nāves salā apm. 3 km no Daugavas kreisā krasta, iepretim Ikšķilei, atklāja uguni uz Ikšķiles staciju. 3. Rūjienas btr. novērotāji pēc šāvienu dūmiem atrada ien. baterijas stāvvietu. Pēc apm. 10 minūtēm 3. Rūjienas btr. I vads atklāja uguni uz ien. bateriju, šaušanu vadīja baterijas komandieris vltn. V. šēnfelds, bet uz baterijas, kā vada komandieris, darbojās ltn. A. Kļāvis. Vads darbojās veikli un saskaņoti, šaušana noritēja ātri un pareizi: jau pirmās granātas plīsa baterijas tuvumā. Pēc apm. 3 kārtām skrej uguns, uz ien. baterijas notika eksplozija: bija redzami lieli dūmu mutuļi un dzirdami spēcīgi sprādzieni.
Vietējie iedzīvotāji vēlāk zināja pastāstīt, ka vācu baterija tikusi sašauta un vāci to steidzīgi aizveduši prom.
šaušanas laikā nov. punktā ieradās kaujas rajona priekšnieks vltn. Kažociņš un baterijas komandierim vltn. V. Šēn-feldam par labu šaušanu izteica pateicību.
Pēc tam vads apšaudīja ien. ložm. ligzdu un piešāva, pēc II btl. komandiera norādījumiem, mērķus Daugavas kreisā krastā.
Pēc šīs dienas panākumiem 3. Rūjienas baterijas karavīriem garastāvoklis bija stipri pacilāts.
2. Cēsu btr. 11. oktobrī plk. 00,35 atklāja uguni uz tiltu galiem un Torņkalna rajonu, uzturot retu uguni līdz pašam va-
karam. Ar Dienvidfrontes artil. grupas priekšnieka oper. pavēli baterijai bija noteikta darbības josla no jūras līdz Ilģe-ciemam, bet event. darbības josla — no Ilģeciema līdz Zaķu salas dienvidus galam.
11. oktobrī baterija izšāva 26 šāviņus.
5. baterija 11. oktobrī vērsa savu uguni uz tām pašām vietām, kur tā bija šāvusi 10. o k t. Pēcpusdienā baterijas komandieris vltn. Vīksne saņēma pavēli — ieņemt jaunas pozicijas Salaspils st. rajonā, ziemeļos no dzelzceļa līnijas. Dienvidfrontes artilērijas grupas priekšnieks noteica baterijai apšaudes joslu no Purdziņām (Doles salas ziemeļrietumu gala) līdz salai pretī Salaspils baznīcai (iesk.).
Sašautā lielgabala apkalpi un zirgus 11. okt. nosūtīja uz Armijas artilērijas rezervi.

Skats pie koka tilta 1919. g. oktobri.
12. oktobrī agri no rīta Ikšķilē ieradās 3. Rūj. btr. II vads un nostājās p o z i c i j ā s blakus pirmajam vadam.
2. Cēsu btr. nov. punktu ierīkoja vecajā Ģertrūdes baznīcas tornī. Baterija ar retu uguni apšaudīja tiltu galus un Torņkalna rajonu, izšaujot 11 šāviņus.
5. baterija aizbrauca uz Salaspils rajonu, kur tumsai iestājoties nostājās pozicijās pie Pilsētas mājām.
Naktī 4. Valmieras kājn. pulka frontē ienaidnieks uzturēja šauteņu un ložmetēju uguni. 12. oktobrī uz Daugavas kreiso krastu pārcēlās 4. Valmieras kājn. pulka izlūki un noskaidroja, ka ienaidnieks aizgājis Bauskas un Baldones virzienos.
!&amp;gt;. btr.
I)auKnv»H kreisā krastu izlūkošnnu.
3. Latgales eskadrons pārcēlās pār Daugavu un iesāka ienaidnieka vajāšanu Vecmuižas un Lieliecavas virzienos. Sapieriem uzdeva pie Ikšķiles un Doles salas ierīkot pārceltuves kājnieku un artilērijas pārcelšanai Daugavas kreisā krastā.
3. Rūjienas btr. I vd. 13. okt. pārvietojās 250 m ziemeļos no dzelzceļa, bet II vads — apm. 300 m dienvidrietumos no Ikšķiles st.
13. okt.
Vēlu vakarā 4. Valmieras kājn. pulka k-ris saņēma frontes komandiera pavēli, ar ziņām, ka ienaidnieks mūsu kreisā spārnā atkāpjas un ka Armijas virspavēlnieks uzdevis forsēt Daugavu un ieņemt līniju: Majori, Varkaļukrogs, Annas mž., Cenas mž., Vilciņi, švarcmuiža, Rozentāls, apcietinājumi, kas dienvidrietumos no Sprancis, Stūrīši, Milskalna ezers, Vāveres un Ķekavas apcietinājuma rajons. Sakarā ar šo pavēli, 4. Valmieras kājn. pulka k-ris pavēlēja forsēt Daugavu pie Ikšķiles un Doles salas un ieņemt Ķekavas rajona apcietinājumus.
13. okt. 5. baterijai atsūtīja izmēģināšanai vācu lielgabalu šāviņu vietā, kuru bija palicis maz, krievu Tčalna lielgabalu šāviņus.
5. btr.
Tai pašā dienā ap plk. 14,30 5J baterija novietojās pozicijās pie krustceļa, dienvidrietumos no Knopes mājām, bet ap plk. 16,00 bateriju pārvietoja pie dzelzceļa līnijas, dienvidos no šautuves, lai tā varētu apšaudīt Bauskas lielceļu. Nov. punktu ierīkoja Doles salā, kur atradās 4. Valmieras kājn. pulka 10. rt.
Vakarā baterijas k-ris saņēma Vidzemes artil. pulka komandiera pavēli — nostāties pozicijās šķirotavas st. rajonā, ar pamatvirzienu uz Ramasmuižu, jo 14. oktobri baterijai būšot jāpabalsta cēsinieki, kuri forsēs Daugavu Mazjumpravmuižas rajonā.
Otrā rītā 4. Valmieras kājn. pulka II btl. rotas pārcēlās pār Daugavu pie Ikšķiles un devās uz priekšu, lai uzņemtu sa-skarus ar ienaidnieku. Tanī vietā, kur 11. oktobrī 3. Rūjienas btr. bija sašāvusi ien. bateriju, valmierieši atrada divus sasistus lielgabala riteņus …
14. okt.
3. Rūjienas btr. sekoja 4. Valmieras kājn. pulkam.
Bermonta-Golca Rietumarmija savu mērķi nebija sasniegusi: mūsu karaspēks nebija iznīcināts, bet tikai atgājis uz Daugavas labo krastu. Uzbrucējs bija cietis ļoti lielus zaudējumus un, kaut gan Torņkalnu viņš bija ieņēmis, tas tomēr viņam nedeva nekādus izšķirīgus rezultātus. Mūsu vienības cīnījās ļoti izveicīgi un varonīgi. Sevišķi ievērība jāpiegriež tam, ka mūsu kreiso spārnu, pret kuru bija sagrupēti ļoti lieli ienaidnieka spēki, Bermonts nespēja satriekt, lai gan viņam bija tiesība to cerēt. Kauja tikai pierādīja, ka mūsu armija ir vājāka par ienaidnieku skaitliskā un apbruņojuma ziņā, bet daudz pārāka morāliskā ziņā. Tādēļ mums bija nepieciešams pēc iespējas palielināt armijas sastāvu un uzlabot apbruņojumu. Tad mēs noteikti taptu stiprāki par Bermonta algādžiem.
Jēdziens.

IV, Pulka bateriju darbība Daugavas forsēšanā, Bolderājas, Ikšķiles un Jaunjelgavas rajonos.

Nesasniedzis pirmā triecienā cerētos panākumus, Bermonts
10. oktēbrī piedāvāja pamieru, bet mūsu Virspavēlnieks ģen.
D. Simonsons to atstāja bez ievērības.
Uz 11. oktobri Rīgas rajonā mēs bijām pietiekoši stipri, lai atsistu ienaidnieka Daugavas forsēšanas mēģinājumus, bet tālāk uz austrumiem mūsu fronte bija vāji ieņemta, šeit ienaidnieks varētu forsēt Daugavu kaut kurā vietā un, apdraudot aizmuguri, piespiest mūs atstāt Rīgu. Lai to novērstu, mums vajadzēja kaujas iniciātīvu pārņemt savās rokās, kādēļ Armijas virspavēlnieks nolēma forsēt Daugavu pie Rīgas pāri tiltiem un pie Bolderājas.
14. oktobrī Daugavu forsēja 4 vietās — Bolderājas, Maz-jumpravmuižas, Ikšķiles un Rīgas tiltu rajonos.
laugavas forsēšana 14. okt.
laugavas forsēšana iic Doles «alas un tšķiles 14. n 15. okt.
Rūjienas
btr.
Bolderājas un Rīgas tiltu rajonā forsēšana neizdevās.
Mazjumpravmuižas rajonā forsēšana izdevās, un kreisā krastā pārcēlās 5. Cēsu kājn. pulka 4 rotas. Pret vakaru vēl pārcēlās varonīgo cēsinieku III btl. un naktī — 1., 3. un 7. rotas.
4. Valmieras kājn. pulka k-ris 14. oktobrī pavēlēja III btl. no Doles salas pārcelties pār Daugavu un ieņemt Ķekavu, bet
II btl. pārcelties pie Ikšķiles.
II btl. uzdevumu izpildīja un sasniedza Sakaini, Bērzmuiž-nieki, Pilskalns, Smugauši un Rukmaņi līniju.
14. oktobra pēcpusdienā 3. Rūjienas btr. k-ris saņēma divīziona k-ra pavēli — ar II vadu 15. oktobrī gaismai austot pārcelties pār Daugavu un stāties 4. Valmieras kājn. pulka II btl. komandiera rīcībā, bet I vadam plk. 02,00 noņemties no pozicijām un pāriet uz Salaspils rajonu 4. Valmieras kājn. pulka III btl. komandiera rīcībā. III btl. ieņēma Doles salas dienvidus piekrasti un vada uzdevums bija — pabalstīt bataljonu Ķekavas ieņemšanā.

Ģen. M. Peniķis,
Vidzemes divīzijas komandieris no 12. X 19. g. līdz 26. IV 20. g.
Nakts uz 15. oktobri pagāja mierīgi. Ienaidnieks, artilērijas pabalstīts, no rīta uzbruka II btl. rotām Daugavas kreisā krastā un piespieda tās atiet uz labo krastu; viena rota palika Nāves salā un viena ieņēma salas pret Ikšķili.
15. okt.
3. Rūjienas btr. I vads1) ieradās III btl. k-ya rīcībā un bataljona rajonā ieņēma poziciju ar
’) I vadā bija 2 krievu 3" lauka lielgabali un 578 šāviņi, bet II vadā
— 2 krievu 3,425" lauka lielgabali un 1.020 šāviņi. Baterijā tai laikā skaitījās — 4 virsnieki, 117 instruktori un kareivji, 99 šautenes, 8 jājamie zirgi, 24 artilērijas un 47 vezumnieku zirgi.
nov. punktu — Doles mž. tornī, no kurienes izdarīja Ķekavas rajonā norādīto mērķu piešaudi.
3. Rūjienas btr. II v a d a m, sakarā ar ienaidnieka uzbrukumu, neizdevās pārcelties pār Daugavu, un tas i e ņ ē m a pozicijas rietumos no Ikšķiles st. un apšaudīja mērķus pēc 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ra norādījumiem.
Daugavas kreisā krastā, Mazjumpravas mž. rajonā ienaidnieks visu nakti no 14. uz 15. oktobri apšaudīja šai krastā pārnākušās cēsinieku rotas ar ložmetēju uguni.
Gaismai austot cēsinieku rotas pārgāja uzbrukumā, bet tas panākumus tomēr nedeva.
2. Cēsu baterija, lai atvieglotu mūsu kājnieku operācijas Daugavas kreisā krastā Doles salas lejas galā, a p p 1 k. 14,50 sāka apšaudīt Daugavas kreiso krastu no tiltiem līdz Ziepniekkalna rajonam un To r ņ kalna st. rajonu, izšaujot 34 šāviņus.
Baterijas nov. punktu no V. Ģertrūdes baznīcas pārnesa uz Pētera baznīcu, likvidējot arī priekšējo nov. punktu Daugav-malā, Valdemāra ielas galā. (Pētera baznīcas tornī atradās arī igauņu bruņotā vilciena novērotāji.)
5. b t r. k - ris naktī no 13. uz 14. oktobri saņēma Vidzemes artil. pulka komandiera pavēli — ieņemt pozicijas pie st. Šķirotava, ar šaušanas virzienu uz Ramas mž., turēt ciešus sakarus ar 5. Cēsu kājn. pulku un pabalstīt ar uguni kājniekus līdz Pļavnieki-Ramas mž. līnijai.
Baterija ieņēma pozicijas pie Marjuš-kas mājām un ap plk. 12,00 atklāja uguni uz ienaidnieku Daugavas kreisā krastā.
Vakarā baterija ieņēma pozicijas pie Dreiliņu viadukta ziemeļu gala. Nov. punkts Šķirotavas ūdenstornī.
Baterijai bija tikai 6 km veca kābeļa — kādēļ nodibināt labus sakarus ar kājniekiem nebija iespējamā. Baterijai bija arī maz šāviņu.
15. o k t. 5. baterija apšaudīja Rudzu m ž., Katlakalna bazn. krogu un Katlakalna rajonu, piešaujot arī Bauskas šoseju. Ap plk. 14,30 baterija apklusināja ien. bumbmetēju ziemeļos no Katlakalna.
Baterijas rezervi novietoja Dreiliņu mž. Baterijai bija palikuši tikai 200 šāviņu.
5. baterija ieņemtās pozicijās nostāvēja līdz 18. oktobrim, kad saņēma pavēli pārcelties uz Bolderāju.
14. oktobrī Bolderājas rajonā Daugavas forsēšana neizdevās, jo ienaidnieks, laiviņās izsūtītās 9. Rēzeknes kājn. pulka izlūku daļas, saņēma ar stipru uguni.
Daugavgrīvas
ieņemšana.
Tas norādīja, ka bez Sabiedroto artilērijas pabalsta mēs Daugavai pāri netiksim. Armijas vadība veda sarunas ar Sabiedroto pārstāvi ģen. Bertu un 15. oktobrī ap plk. 11,00 ģen. Bērts paziņoja, ka Sabiedroto flote ar savas artil. uguni pabalstīs mūsu uzbrukumu.
Plk. 13,40 4 angļu un 4 franču vieglie kreiseri iebrauca Daugavā un atklāja uguni uz Daugavgrīvu un Bolderāju, un šīs artilērijas uguns aizsegā mūsu desanta rotas pārcēlās pār Daugavu un ieņēma Daugavgrīvas cietoksni un Bolderāju.
15. okt.
Pret vakaru mūsu daļas ieņēma jau plašu placdarmu no Subru māju meža rietumu nomales pa kāpām līdz šmita mājām un tālāk līdz Daugavai.
šīs operācijas deva mums lielas morāliskas priekšrocības: no Bermonta uzbrukuma sākuma līdz 11. oktobrim mūsu karaspēks bija bijis aizstāvētāja lomā, bet tagad tas jau bija uzbrucēja lomā, un tā kā uzbrukums sekmējās — mūsu karaspēkā radās paļāvība un ticība saviem spēkiem. Iniciatīva bija pārgājusi mūsu rokās un ienaidnieks bija spiests pāriet uz aizstāvēšanos.
Slēdziens.
Ģen. Simonsona vietā 16. oktobrī par Armijas virspavēlnieku iecēla Kurzemes divīzijas komandieri pulkvedi Jāni Balodi. Armijas štāba priekšnieku pulkv.-ltn. E d. Kalniņu uz paša vēlēšanos atbrīvoja no štāba priekšnieka amata un iecēla par Galvenās artilērijas pārvaldes priekšnieku. Armijas štāba pr-ka amatu pagaidām uzņēmās Apsardzības ministra biedrs pulkv.-ltn. E. L a i m i ņ š, bet 27. oktobrī šai amatā iecēla pulkvedi P. Radziņu.
Pārmaiņas
armijas
vadībā.
Naktī uz 16. oktobri 9. Rēzeknes kājn. pulkam Bolderājā aizgāja palīgā 7. Siguldas kājn. pulks, bet 16. oktobrī arī 8. Daugavpils kājn. pulks.
No 16. līdz 20. okt.
16. oktobrī Latgales divīzijas k-ris pulkv. Kr. Berķis uzbrukumu turpināja. Ienaidnieks no pirmā pārsteiguma bija atjēdzies un sīvi pretojās, bet nesalaužams bija mūsu varonīgo kājnieku cīņas spars.
Darbā tika laists arī ienaidniekam 15. oktobrī atņemtais lielgabals 9. Rēzeknes kājn. pulka vltn. Ķergalvja vadībā.
Niknas cīņas notika arī 17. oktobrī, turpinot uzbrukumu ar visiem Latgales divīzijas spēkiem.
18. oktobrī lielākas sadursmes nenotika. Plk. 12,00 5. b a-te rija noņēmās no pozicijām pie Marjuš-kas un aizbrauca uz Jaunmīlgrāvi, kur iekrāvās prāmjos, pārcēlās pār Daugavu, un 19. o k t o b r ī ieņēma pozicijas pie Langes eļļas fabrikas.
Baterijā ieradās Latgales divīzijas štāba komandēts vltn. Ķergalvis un 6 kareivji. Vltn. Ķergalvis ziņoja par ienaidniekam atņemto lielgabalu un savu līdzšinējo darbību. Tā kā liel-galabs jau bija piešāvis daudzus mērķus, 5. btr. komandieris vltn. Vīksne to atstāja ieņemtā pozicijā.
Baterijai uzdeva piešaut Lielupes til-t u. Municiju tā saņēma caur Braslas staciju.
5. baterija, papildināta ar ienaidniekam atņemto lielgabalu, bija vienīgā baterijā visā Latgales divīzijas frontē. Baterijai vēl arvien bija liels sakaru līdzekļu trūkums.: trūka kābeļa, trūka tēlefona aparātu; esošie mitrā laika dēļ nestrādāja; kābeļos bija daudz iekšēju lūzumu, izolācija bija noberzta; nebija rezerves elementu un esošie darbojās ļoti vāji; trūka izolācijas lenšu un citu piederumu.
Tā kā dzīve Bolderājas kāpās bija ļoti grūta, tad pozicijās esošos pulkus bieži mainīja, caur ko baterija ik pārdienas bija padota citam pulkam.
Tālākām operācijām bija no svara — ieņemt kāpas ziemeļos no Cakaru mājām, kur ienaidnieks bija izracis ierakumus. Tādēļ 9. Rēzeknes kājn. pulkam bija pavēlēts šīs kāpas ieņemt. 20. oktobrī pēc 15 min. ilgas artil. sagatavošanas, kājnieki devās uzbrukumā. Līdz ar baterijas pirmiem šāviņiem uz smilšu kāpām un mežu, dienvidos no Subru mājām, uz tām pašām vietām uguni atklāja arī flotes artilērija. Tomēr kājnieki līdz ien. ierakumiem netika — ienaidnieka spēcīgā uguns piespieda tos nogulties. Tāpēc artilērija vēlreiz atklāja uguni, apklusinot ien. mīnumetējus un ložmetē-j u s. Rēzeknieši no jauna devās uzbrukumā un šoreiz ienaidnieku no kāpām padzina.
5. baterija 20. oktobrī izšāva 77 šāviņus.
21. oktobra priekšpusdienā ienaidnieks sāka stipri apšaudīt mūsu pozicijas. 5. baterija no plk. 10,00 ap-šaudīja ien. mīnumetējus un ložmetējus smilšu kāpās. Ap pusdienas laiku ienaidnieks sāka ap-
šaudīt baterijas nov. punktu un tā aizmuguri, pārsitot tēlefona līniju. Pēc artil. sagatavošanas, ienaidnieks pārgāja uzbrukumā. Rēzekniešu I btl. bija spiests atiet, atstājot 20. oktobrī ieņemtās pozicijas, bet dažām rēzekniešu vienībām izdevās noturēties, jo palīgā piesteidzās daugavpiliešu I btl. Palīdzēja arī Sabiedroto flotes artilērija un 5. baterija.
21. oktobrī 5. baterija izšāva 108 šāviņus (apm. 60% šrapneļu nesprāga). Baterijā bija palikuši vairs tikai 250 šāviņu.
Naktī baterijas komandieris vltn. Vīksne saņēma divīzijas komandiera pavēli — vienu lielgabalu līdz rīta gaismai pārcelt uz Buļļu salu un nostādīt pie Buļļu mž., nodibinot no šī lielgabala tiešus sakarus ar divīzijas štābu.
22. oktobrī baterijas k-ris kopā ar ritm. Goldfeldu-Zeltiņu, kura rīcībā lielgabalu nodeva, izdarīja izlūkošanu Buļļu salā un naktī uz 23. oktobri to pārcēla uz salu un novietoja kāpās ziemeļos no Buļļu mž. Lielgabala uzdevums bija — ar tiešu tēmēšanu sašaut ien. mīnumetējus pie Vārnas kroga, kuri pastāvīgi apšaudīja salu.
23. oktobrī ap plk. 08,00 lielgabals atklāja uguni uz mīnumetējiem pie Vārnām. Mīnu-metēji pretim nešāva. Vāci bēga uz aizmuguri. Tai pašā laikā baterija atklāja uguni arī uz kāpām pret šmitu mājām un blindažām smilšu kalnos.
Atsevišķo lielgabalu pēc uzdevuma izpildīšanas novietoja aiz kāpām, bet tā vietā novietoja maldu lielgabalu — maskētu koka stumbru.
23. oktobrī 5. baterija izšāva ap 80 šāviņu.
Baterijai lielgabali bija ļoti izšauti un deva ļoti lielu izkliedi, kādēļ bija grūti trāpīt mērķī. Protams, tas izsauca kājnieku neapmierinātību, bet ko te varēja darīt baterijas komandieris?! ..
Ap plk. 22,00, uz 8. Daugavpils kājn. pulka k-ra pavēli, 5. baterija izšāva 6 šāviņus uz ceļu pie Sakaru mājām.
Baterija līdz šim bija pakļauta Latgales divīzijas k-rim, bet naktī uz 24. oktobri bateriju pakļāva tieši 8. Daugavpils kājn. pulka k-rim.
Naktī uz 25. oktobri lielgabalu no Buļļu salas pievienoja 5. baterijai. Dienā ienaidnieka
artilērija un mlnumetēji apšaudīja baterijas pozicijas, bet nekādus zaudējumus nenodarīja.
Līdz oktobra beigām 5. baterijā pārmaiņu nebija. 30. un
31. oktobrī baterija izšāva ap 30 šāviņu.
1. novembrī baterijas k-ris vltn. Vīksne saņēma pavēli pārcelties uz Ikšķiles rajonu un ieņemt pozicijas pie Kausiņu mājām (apm. 4—5 km no stacijas uz Salaspils pusi). Bateriju nomainīt ieradīšoties I dzna 1. baterija.
iJo 1.—8. nov.
Baterijā bija atlikuši 167 šāviņi.
4. baterija 1. novembrī pirmo reizi no savām pozicijām pie Ikšķiles st. atklāja uguni uz ien. izlūkiem, kuri ap plk. 08,00 parādījās Daugavas kreisā krastā un apšaudīja mūsu kājniekus ar šauteņu un ložm. uguni.
Btr. beidza šaut ap plk. 15,00, izšaujot pavisam 49 šāviņus.
2. nov. plk. 02,30 5. baterija noņēmās no pozicijas pie Langes eļļas fabr. un ieradās B o 1 d e r ā j ā, kur plk. 05,30 iesāka iekrauties prāmjos, plk.
08,00 izkrāvās Jaunmīlgrāvī un caur Meža parku plk. 10,00 nonāca Rīgā 1905. g. parka kazarmās. No 9. Rēzeknes kājn. pulka piedalīto lielgabalu 5. baterija paņēma līdz.
Pēcpusdienā 5. baterija1) par Rumpmuižas ielu izbrauca uz Ikšķili, kur nonāca ap pusnakti un nostājās pozicijā pie Kausiņu mājām. Baterijas rezervi novietoja Domes un Pelču mājās. Nov. punktu ierīkoja Dau-gavmalā, Stilbu mājās.
8. novembra rītā pretim Ikšķiles mž. ziemeļos no Dūju mājām parādījās ien. izlūki (apm. 20 kājn. un 2 jātn.) 4. b a-terija atklāja uguni, un pēc izšautiem 18 šāviņiem ien. izlūki izklīda tuvējā mežā.
o 8. līdz 3. nov.
12. nov. ap plk. 10,00 4. btr. saņēma pavēli nekavējoties sekot Valmieras kājn. pulka II btl. uz Mercendarbes mž., kuru tas jau esot ieņēmis. Transporta līdzekļu trūkuma dēļ, ievērojot baterijai līdzņemamo šāviņu skaitu (ap 900 gab.), baterija varēja doties ceļā tikai ap pusdienas laiku.
Btr. pārcēlās pār Daugavu pa ledu, kuj'u iepriekš pastiprināja, aplaistot ar ūdeni', kas ātri sasala un padarīja ledu biezāku, un līdz ar to arī izturīgāku.
Mercendarbes mž. 4. btr. II btl. vairs nesastapa, jo tas
J) 6. baterijas toreizējais sastāvs: 4 virsnieki, 120 instruktori un kareivji, 4 vācu 77 mm lielgabali, 250 šāviņi, no kupiem kalnu lielgabalu šāviņi — 105 (maks. tālums 4 km) un 145 vācu 77 mm (maks. tālums 6,5 km), 60 zirgi, 6 segli, 5 tēlefona aparāti (starp tiem daži parastie sienas aparāti) un 6 km kābeļa.
bija jau aizgājis uz Baldoni. Btr. turpināja gājienu un ap plk. 16,00 nonāca Baldonē, kur gaidīja tālākus rīkojumus.
4. btr. šeit palika līdz 13. nov. vakaram, kad pienāca pavēle iziet uz Ķekavu 5. Cēsu kājn. pulka k-ra rīcībā. Btr. virzījās pa ceļu: Timmas, Avotnieki, Melnkalēji, Bērzmente, Klaņģi, Ķekava. Ķekavā btr. nonāca tikai ap pusnakti, jo iešanu apgrūtināja lielā tumsa un sliktais ceļš. Visas dzīvojamās telpas bija aizņemtas, tādēļ ļaudis bija spiesti visu nakti pavadīt kūtīs pie zirgiem, jo ārā stipri sala.
2. Cēsu btr. komandieris vltn. V. Dūms tā tēlo 2. Cēsu baterijas darbību no 11. oktobra, līdz 11. novembrim’):
Vltn. Dūma atmiņas.
11. oktobra rīts ausa samērā mierīgi. Tā kā Daugavas malā vairāk nekā nevarēja redzēt, kā tikai otru krastu, un pie tam arī nepietiekošā gaļ-umā, devu rīkojumu izbūvēt tēlefona līniju pa priekšu līdz vecajai Ģertrūdes baznīcai un pēc tam līdz Pētera baznīcai. 12. oktobri līnijas būve bija nobeigta un 2. Cēsu baterijas (tagad Vidzemes artilērijas pulka 2. baterijas) novērošanas punktu pārnesu pie Pētej-a gaiļa.
Tornī pavadītais mēnesis bija stipri bagāts dažādiem piedzīvojumiem. No sākuma bermontieši mums lika mieru. Bet tad mums kaimiņos ievilkās igauņu bruņotā vilciena novērotāji un tie savā pārgalvībā visādi centās ienaidniekam parādīt, ka tornis ir «apdzīvots». Zināms, bermontieši to bija ievērojuši un sāka mūs sveicināt, šaujot no lielgabaliem ar izdevīgo tiešo tēmēšanu. Tā pēc vienas tādas «kārtējās» torņa apšaudīšanas pie mums ieradās ugunsdzēsēji, jo esot aizdedzies torņa augšējais stāvs. Tomēr noskaidrojās, ka ugunsdzēsējus maldinājuši no otrās galerijas lēni izplūstošie bcrmontiešu granātu sprādzienu dūmi. — Citreiz, vēlu vakarā atstājot torni, baznīcas pagalmā atradu kādu vīrieti un sievieti, kas nopietni .skatās un pēta torni. Diezgan asi noprasīju tiem, ko viņi te meklē un kas saista viņu interesi pie baznīcas torņa. Izrādījās, ka vīrietis ir kāds pilsētas valdes darbinieks, pie kuļ-a atskrējusi sieviete ar prasību ierādīt viņai dzīvokli kādā pagrabā, jo Pēteļra baznīcu — kupai blakus viņa dzīvojot — stipri apšaudot vāci un baznīcas tornis drīzi gāzīšoties: viens pīlārs jau esot šodien izsists. Un tiešām — baznīcas pagalmā atradu no torņa galerijas nokritušu pīlāru ar neapšaubāmām granātas sprādziena zīmēm. Apmierināju abus pilsoņus ar apgalvojumu, ka viena izsista pīlāra dēļ tornis vēl negāzīsies un ka mēs sēžam tornī arī apšaudīšanas laikā un sēdēsim arī uz priekšu.
Diezgan plaši izplatījies uzskats, ka artileristi parasti vienaldzīgi noskatoties uz kājniekiem, ja pēdējie nokļuvuši arī diezgan smagā stāvoklī. Tas tomēr tā nav. Ja arī šo divu ieroču šķiru karavīri savā starpā «plēšas», tad tomēr kaujā artileristi vairāk norūpējušies par kājnieku stāvokli kā viņi paši. Spilgtu piemēru redzēju — neatceros — 14. vai 15. oktobra rītā. Saņēmu rīkojumu turēt bateriju kaujas gatavībā, jo kājnieki forsēšot tiltus. No agra rīta sēdēju tornī. Tiltu forsēšana neizdevās. Mūsu kājnieki jau nāca atpakaļ, kad viņus piespieda pie tiltu grīdām 2 vācu ložmetēji. Vajadzēja redzēt, ar kādu uztraukumu un ner-
‘) Artilērijas Apskats 1928. g., 652. lapp.
vozitāti vi«i novērotāji un tēlefonisti meklēja šos artileristu visienīstāko» ieročus, līdz ieraudzīja nodevīgas plāno dūmu saraustītas svītriņas plūstam no baltā nama logiem šoneru ielā. Turpretim, kad ieraudzīja noveļamies granātas atšķelto nama stūra izbūves apakšējo daļu, kā arī pa logiem plūstošos putekļus un dūmu mākoņus, kuj-us bija izsaukusi otra pa logu namā ielidojusi granāta — tornis no gavilēm gandrīz vai līgojās: ložmetēji apklusa.
Vislielākais prieks valdīja tornī gadījumos, kad tika sarīkotas bruņoto vilcienu vai automobiļu «medības». Bruņoto vilcienu «medīšana» pastāvēja iekš tam, ka tēlefona aparāts ar rīta krēslu tika iznests pirmajā jeb otrajā galerijā un tad sākās vilciena trenkāšana līdz pat Tīriņ-muižai. Pēc tam šāvējiem nekavējoties bija jāmanās lejā, jo tūdaļ sekoja torņa apšaudīšana no vācu puses.
Ar automobiļiem bija grūtāk, jo tie parasti parādījās negaidot un ātri nozuda. Baterija parasti nokavēja dot šāvienu, jo techniski viņa nespēja to izpildīt. Pēc tam visu dienu torņa tēlefonisti «šķendējās» ar bateriju.
Lai gan ilgu laiku nodzīvojām Pētera baznīcas tornī, tad nevienu reizi netiku novērojis pie karavīriem izturēšanos, ko varētu apzīmēt vai iztulkot par baznīcas apvainojošu. Ejot caur baznīcu jeb strādājot pie tēlefona vadiem, visi noņēma cepures, staigāja uz pirkstu galiem, runāja čukstošā pusbalsī.
Tornī ievainoja ar šautenes lodi ausī arī baterijas kaprāli Zvirbuli (vēlāk leitnantu Latgales artil. pulkā). Arī es personīgi tikai gadījuma dēļ nedabūju vēl smagāku ievainojumu. Bija sācies uzbrukums ar sabiedroto kuģu artilērijas palīdzību. Norādījumu došanai šīs artilērijas vadībai tornī bija ieradies kapteinis Fogelmanis (tagad pulkvedis un Artilērijas insp. štāba priekšnieks). Es neatlaidīgi vēroju un apšaudīju Cementa fabriku. Kapt. F. pasauca mani pie sava, uz jūras pusi vērstā lodziņa, lai es paskatoties lielisko skatu, kad šaujot kreiseris «Dragoon». Tikko biju piegājis pie otra lodziņa, atskanēja spēcīgs sprādziens. Tornis piepildījās ar granātas sprādziena kodīgajiem dūmiem, skanēja izsisto stiklu drumslas, klaudzēja krītošas saplēsto koku šķembeles. Izrādījās, ka vācu granāta bija atsitusies pret mana lodziņa slēņģi un sprāgdama izārdījusi visu logu. Ja es būtu tanī momentā bijis savā vietā, nez’ kā tad būtu gājis… Par tādu izglābšanu esmu pulkv. F. lielu pateicību parādā. Pēc tam, zināms, pie šī izsistā lodziņa bija visdrošākā stāvēšana.
Pētera baznīcas tornī nodzīvojām gandrīz veselu mēnesi, līdz agrā 11. novembra rītā baterijas novērotājs kapr. Irbīts, redzēdams vācus atstājam Pārdaugavu un no liela prieka nezfhādams ko darīt, sācis zvanīt ar baznīcas zvanu, sak’: Rīga! Ienaidnieka granātas vairs neārdīs Tavas ielas, nebojās Tavus namus!..
Pēc tam mēs savācām savus novērošanas aparātus, tēlefona līnijas un atstājām torni, lai dotos pāi i Daugavai pakaļ aizejošam ienaidniekam.

V. Pulka bateriju kaujas darbība no Daugavas līdz Lielupei (No 11. līdz 20. nov.)

3. nov. iesākās Torņkalna atbrīvošanas operācijas.
Mūsu varoņu saimes cīņa par dzimtenes neatkarību sita visaugstāko vilni 11. novembrī, kad mūsu kaujās norūdītā, saviem spēkiem ticošā armija, Sabiedroto flotes pabalstīta, izdzina ienaidnieku no Torņkalna, kur tas bija nocietinājies, un tā ne tikai atbrīvoja sirmo Rīgu no bermontiešu uguns, bet arī iezvanīja Kurzemes atbrīvošanas sākumu, metot smagākās vērtības mūsu tautas vēstures svaru kausos.
Lai neļautu ienaidniekam sakārtoties, armijas vadība nekavējoties uzsāka viņa vajāšanu dienvidus virzienā, šai vajāšanā ņēma dalību visas Vidzemes artil. pulka baterijas.
11. novembrī mūsu daļas ap plk. 06,00 pārgāja Daugavu pār Rīgas tiltiem un ieņēma Pārdaugavu.
Ap plk. 13,00 Daugavā jau iebrauca Sabiedroto flote un nostājās pretim Rīgas pilij.
Ap plk. 17,00 pār dzelzs tiltu pārbrauca mūsu lokomotīve.
Pēcpusdienā 2. Cēsu btr. k-ris vltn. Dūms saņēma pulka k-ra kapt. Danneberga pavēli — bateriju pārvietot uz Pārdaugavu un ieņemt pozicijas Uzvaras parka rajonā ar šaušanas virzienu līdztekus Rīgas-Jelgavas šosejai.
Izpildot šo pavēli, 2. Cēsu btr. ap plk. 20,30 n o-stājās pozicijā kādus 1,5 km dienvidos no Šmita eļļas fabrikas, Rīgas-Jelgavas šosejā pret namu Nr. 61. Btr. varēja sniegt gandrīz līdz Vintapiem.
2. Cēsu bateriju 12. novembrī operātīvā ziņā padeva Vidzemes artil. pulka IV divīziona k-rim kapt. T. Skujeniekam.
12. nov. Cēsu btr.
5. btr.
3. Rūjienas btr.
Ap plk. 17,35 baterija ieņēma pozicijas pie Tīriņmuižas 6. Rīgas k. pulka II btl. štāba tuvumā. Tā kā bija satumsis, baterijai bija jāapmierinājas ar tuvējo nov. punktu.
5. b a t e r i j a 12. nov. plk. 10,00 pārcēlās pie Ikšķiles pa ledu pāri Daugavai un devās caur Mercendarbi uz Baldoni, kur nonāca plk. 18,00.
P1 k. 05,00 3. Rūjienas btr. pie Ikšķiles pārcēlās pāri Daugavai un devās uz Mercendarbi, bet tā kā V artil. divīziona k-ris kapt. Jēkabsons, kura rīcībā baterijai bija jāierodas, tur vairs neatradās, b a-terija turpināja c^eļu uz Baldoni, kur ieradās ap plk. 16,00 un palika pa nakti.
Šai dienā 4. Valmieras kājn. pulka izlūki bija ieņēmuši Liel-Iecavas staciju.
5. b a t e r i j a ap plk. 16,00 saņēma divīziona k-ra pavēli
5. btr.
— pāriet uz Vecmuižas st. un stāties sakaros ar 4. Valmieras
kājn. pulku 1 l)tl. un 2. atsev. eskadronu kopēja uzdevuma izpildīšanai. Baterija vakarā izgāja pa Klapu krg, Drakanes mž., Priedes krg ceļu. Priedes krogā baterija nonāca p 1 k. 22,00 un apmetās uz nakts guļu.
Sakarā ar ienaidnieka atiešanu pie Rīgas, 3. Jelgavas kājn. pulka I un III btl. 12. novembri pārgāja uzbrukumā. Norisinājās niknas cīņas, jo ienaidnieks bija labi nocietinājies un ierīkojis stiepļu žogus, tomēr cīņās norūdītais I btl. ieņēma Mūru muižu. Arī III btl. mazliet pavirzījās uz priekšu.
1. Valmieras btr. II vads ap plk. 02,00 saņēma 3. Jelgavas kājn. pulka k-ra pavēli — pārcelties pār Daugavu uz Jaunjelgavu un pabalstīt mūsu uzbrukumu vācu pozicijām pie Jaunjelgavas. Vads nekavējoties noņēmās no pozicijām un nobrauca Daugavmalā pie pārbraucamās vietas. Tā kā tiltu bija iznesis ledus un kuģīši nebija kārtībā, vadam izdevās pārcelties tikai ap plk. 08,15. Pēc 15 minūtēm vads jau atradās pozici-jās pilsētas nomalē. Ap plk. 10,00 vads atklāja uguni uz Strausu mājām. šaušana turpinājās ar starpbrīžiem līdz vakaram, apšaudot ien. bateriju rietumos no Vecsni-ķeru mājām un atbalsta punktu pie Amt-maņu mājām.
14. novembrī jau no paša rīta bija manāms, ka ienaidnieks atkāpjas, atstājot atkāpšanās segšanai uz ceļiem nelielas grupiņas ar sm. ložmetējiem.
Atsevišķā izlūku btl. k-rim vltn. Broderam bija uzdots ieņemt Jansona mājas, kurās atradās stipra ien. nodaļa ar sm. ložmetējiem. Plk. 08,00 1. Valmieras btr. II vads atklāja uz minētām mājām uguni. Plk. 09,30 vltn. Broders lūdza uguni pārnest uz meža stūri Jansonu māju priekšā, no kupas ien. apšaudot mūsu uzbrūkošās rotas ar bumbmetējiem. Vads nekavējoties atklāja uguni, un pēc īsa brīža kā mājas, tā meža stūri btl. ieņēma. Līdz ar to vācu pretestība šeit bija lauzta, un tie atkāpās visā bataljona frontē.
Ap pusdienas laiku ari 1. V a 1 m i e r a s btr. I vads saņēma pavēli pārcelties pār Daugavu, kuru nekavējoties izpildīja, un ap plk. 17,00 visa baterija izbrauca pa lielceļu uz Taurkalnes s t., kur nonāca plk. 20,00 un palika pa nakti. Ienaidnieks nekur pretošanos neizrādīja un lielā steigā atkāpās Bauskas, virzienā.
Sakarā ar ienaidnieka padzīšanu no Jaunjelgavas, kapt. llasmanis ari kreisai grupai pavēlēja doties uz priekšu. 14. novembrī šī grupa ieņēma Taurkalnes mž.
14. nov. plk. 03,00 3. Rūjienas btr. k-ris kapt. V. šēnfelds saņēma V artilērijas divīziona komandiera kapt.
3. Rūjienas btr.
E. Jēkabsona pavēli — stāties 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ra kapt. Kažociņa rīcībā. II un III bataljonam 14. novembrī bija uzdots ieņemt Liel-Iecavas mž. un baterijai jāpabalsta II bataljona uzbrukums. Plk. 06,00 3. Rūjienas btr. bija jāierodas pie II btl. štāba Sīgas mājās.
Plk. 05,00 baterija atstāja naktsmītni un devās II btl. k-ra rīcībā.
Saskaņā ar II btl. k-ra aizrādījumiem, baterija plk.
Schēma Nr. 13.
09,30 ieņēma poziciju pie Iecavas st. Nov. punktu btr. k-ris izmeklēja pie btl. priekšējām vienībām, no kurienes labi varēja pārredzēt Liel-Iecavu. P1 k. 11,00 b a-terija atklāja uguni uz Liel-Iecavu un pēc nedaudz labi mērķētiem šāviņiem piespieda apklust tur novietoto ien. bateriju. Pēc tam kaujās norūdītie valmierieši pārgāja uzbrukumā un pēc 2 stundu kaujas Liel-Iecavu ieņēma. Ienaidnieks pameta mūsu rokās vienu smago bateriju, vairākus ložmetējus un mīnumetējus.
Pēcpusdienā no Jelgavas puses parādījās ien. bruņotais vilciens, kurš ar artil. un ložm. uguni sāka apšaudīt dzelzceļa līnijas tuvumā esošos valmieriešus, kā ari 3. Rūjienas btr. poziciju. Zem bruņotā vilciena uguns baterija 2 lielgabalus atvilka mazliet atpakaļ citās pozicijās, bet trešais lielgabals iesāka kauju ar bruņoto vilcienu un piespieda to atkāpties Jelgavas virzienā. Pēc tam atvilktos 2 lielgabalus novietoja iepriekšējā pozicijā.
14. novembrī 3. Rūjienas btr. izšāva 34 šāviņus.
Vakarā baterija saņēma rīkojumu — ieņemt jaunas pozicijas, atstājot pie Liel-Iecavas 1 lielgabalu cīņai ar bruņoto vilcienu.
14. novembrī plk. 06,00 4. baterija izgāja kopā ar
4. btr.
5. Cēsu kājn. pulka I btl., kurš uzbruka virzienā uz Plakanie-šiem, caur Mašani-Narķēviči, un pie Lāču mājām nostājās pozicijā.
14. novembri 2. Cēsu btr. k-ris saņēma paziņojumu, ka lielgabalu, ko nodeva labošanā, btr. vairs atpakaļ nesaņems, jo tas izrādījies par galīgi nederīgu.
Uz 6. Rīgas k. pulka II btl. k-ra pieprasījumu, ap plk. 08,20 2. Cēsu btr. apšaudīja Bumbieru un D i m z a s mājas. Pēcpusdienā pienāca divīziona k-ra pavēle — ieņemt pozicijas Stūrīšu māju rajonā. Ap plk. 16,40 baterija jau bija nostājusies jaunās pozicijās pie Petriņiem, šosejas malā; btr. pamatvirziens — 220"; btr. rezerve — Tīriņmuižā.
. Cēsu btr.
5. baterijai ceļā uz Vecmuižu sāka pietrūkt pārtika un elpe. To rekvizēja uz vietas, jo piegāde lielā attāluma (no Ikšķiles) un transporta līdzekļu trūkuma dēļ, nebija iespējama.
5. btr.
13. nov. izsūtītais izlūks atgriezās baterijā plk. 08,00 un ziņoja, ka jājis pa ceļu: Vecmuiža, Vecmuižas st., Sprinckalnes, Beķeru skola un no turienes līdz Ķīšu kroga krustceļam, bet 2. eskadronu nav sastapis. Iedzīvotāji teikuši, ka viņš ir pirmais latvju kareivis šai apvidū. Vāci steidzīgi atkāpjoties un 2. esk. jātnieki aizjājuši uz Stelpes un Iecavas pusi. Nākošās mājās aiz Ķīšu kroga atrodoties kāda vācu nodaļa ar ložmetējiem.
Baterija atstāja Priedes krogu un nonāca Vecmuižā.
Plk. 12,00 Vecmuižā ieradās 2. esk. un 4. Valmieras kājn. pulka I btl. rotas.
Vecmuižas stacijā atrada daudz pamestu vācu 77 mm lgb. šāviņu un 250 gabalu 105 mm haub. šāviņu. 5. baterijai pašai bija 333 granātas un 482 šrapneļi plūs 205 krievu kalna lielgabalu šāviņi. Btr. k-ris Vecmuižas stacijā ierīkoja sev izdalīšanas p-tu un pēc šāviņem uz Ikšķili vairs nebrauca.
4. Valmieras kājn. pulka k-ris pavēlēja 1 bataljonam ar piedalītām daļām (2. esk. un 5. b t r.) palikt Vecmuižas un Vecmuižas st. apkārtnē un izdarīt pastiprinātu izlūkošanu Umpārtes un Kannenieku virzienos.
15. nov.
I btl. k-ris naktī no 14. uz 15. nov. saņēma ziņas, ka Umpārtes mž. atrodas ienaidnieks. Pats uz savu iniciatīvu viņš nolēma ielenkt un sakaut Umpārtes mž. atrodošos ienaidnieku. No 2. eskadrona un 4. rotas viņš sastādīja apejošu grupu, piedalot tai 5. btr. 1 lielgabalu1). Šai grupai ritm. Goldfelda-Zeltiņa vadībā bija jāiet pa ceļu gar Beķera skolu uz Umpārtes mž., pie Misas jāatstāj kājnieku vads aizmugures nodrošināšanai un ar pārējiem spēkiem jāieņem ceļa dakša apm. 1 km dienvidos no Umpārtes mž.
’) Baterijas k-ris nozīmēja 4. lielgabalu vltn. Ķergalvja vadība.
Pārējie bataljona spēki ar 5. btr. 3 lielgabaliem bija jāiet uz Umpārtes mž. gar dzelzceļu.
Apejošās grupas lielgabals pie Plūdas mājām ieņēma poziciju un no 2.000 m attāluma atklāja uguni uz ienaidnieku, kurš ar ložm. un šaut. uguni apšaudīja mūsu kolonnu. Ienaidnieks šaušanu pārtrauca un atkāpās. Lielgabals turpināja ceļu. Pret Klikutu mājām, starp Klikutu mājām un lielceļu, lielgabals apšaudīja no 3.000—3.500 m attāluma atkāpjošos ien. kājniekus un vezumniekus, kuri steidzās no Umpārtes mž. uz Kannenieku mž. Kāda granāta, kura gan neplīsa, trāpīja smago ložmetēju ratus. Vēlāk šos ratus līdz ar sm. ložmetēju saņēma 2. esk.
Uzkalnā, kas V2 km austrumos no Klikutu mājām, lielgabals ieņēma poziciju trešo reizi un apšaudīja lielceļu starp Kannenieku mž. un Pētera mž., pa kuru steigā atkāpās ien. kājnieki un vezumnieki. Tai pat laikā sāka darboties arī baterijas pārējie lielgabali, kuri bija ieņēmuši poziciju ziemeļos no kapličas, kas pie Rutku mājām, un arī apšaudīja lielceļu ap Pētera mž. Umpārtes muižā lielgabali atkal savienojās baterijā.
Tai laikā, kad apejošā grupa iesāka uzbrukumu Umpārtes mž., bataljona galvenie spēki bija nonākuši līdz Ķeiru mājām un no šejienes arī uzsāka uzbrukumu Umpārtes mž. Plk. 09,30 bataljons iegāja muižā.
Bataljons turpināja vajāt pa lielceļu uz Pētera mž. atkāpjošos ienaidnieku, sasniedzot Pētera mž. btl. to plk. 13,00 ieņēma bez kaujas. Sekojot ienaidniekam, bataljons plk. 15,30 iegāja Bārbeles mācītāja muižā. Vakarā Bārbelē no Jaunjelgavas puses ienāca 3. Jelgavas kājnieku pulka III btl.
5. baterija 15. novembrī izšāva 45 granātas un 13 šrapneļus.
15. nov. ienaidnieks pretestību neizrādīja, un 5. Cēsu kājn. pulka 1 btl. virzījās tālāk ar niecīgām priekšgrupu sadursmēm. 4. baterija sekoja bataljonam, pārcēlās pār Misas upi un caur Liel-Mellupju mājām nonāca «Dāvjos», kur ieņēma poziciju, jo bataljons gājienu pārtrauca.
Plk. 07,30 3. Rūjienas btr. novietojās šādi: baterijas 2 lielgabali pozicijās pie Iecavas mž., bet 1 lielgabals — pie Iecavas st. cīņai ar bruņoto vilcienu.
2. Cēsu btr. 15. nov. saņēma nodotā lielgabala lafeti, kura izrādījās labāka, nekā pozicijā esošam lielgabalam un pēc
lafešu apmaiņas, saskaņā ar diviziona k-^a pavēli, devās uz Skrundas -Vintapu rajonu, kur ap plk. 19,20 nostājās pozicijā uz šosejas pie Baumaņu mājām. Divīziona k-ris uzdeva baterijai apklusināt ien. bateriju, kura pēc izlūku ziņām atradās pie Dalbiņu mājām, šo uzdevumu, tumsas dēļ, baterija nespēja izpildīt.
3. Jelgavas k. p. III btl., kopā ar 1. Valmieras btr.,
Valmieras
btr.
15. nov. p 1 k. 12,00 izgāja no Taurkalnes st. un plk. 19,00 sasniedza Valli, šeit saņēma ziņas, ka ien. atkāpies Bārbeles, Vecsaules, Bauskas virzienā un ka ienaidnieku vajā 4. Valmieras kājn. pulka I btl., kurš ap plk.
13,00 izgājis caur Valli. III btl. viena daļa palika Vallē pa nakti, bet pārējā daļa un 1. Valmieras btr. nekavējoties devās tālāk uz Bārbeli. Baterija nakti pavadīja Ķīseļu mājās.
III btl. daļas ap pusnakti iegāja Bārbelē, kur atrada priekšā
5. btr.
16. nov.
4. Valmieras kājn. pulka I btl. daļas un Vidzemes artil. pulka 5. bateriju.
16. nov. visai Vidzemes divīzijai bija pavēlēts pāriet uzbrukumā. 4. Valmieras kājn. pulkam bija jāuzbrūk 3 kolonnās. Labā kolonnā bija paredzēts III btl., kuram bija jāieņem Lielupes labais krasts no Auces līdz Pazvaniem, nodrošinot visas pārejas pār Lielupi, šī bataljona pabalstam piedalīja 3. Rūjienas btr. 1 lielgabalu. II bataljonam bija jāieņem Lielupes krasts no Pazvaniem līdz Mežotnei.
P1 k. 09,00 3. Rūjienas btr. atstāja Liel-Iecavas rajonu un, kopā ar valmieriešiem, pa Bauskas ceļu devās uz priekšu, vajājot atejošo ienaidnieku. Netālu no Šautleru mājām valmieriešu priekšējās daļas uzdūrās uz ien. izlūku daļām. 1. lielgabals steidzīgi ieņēma pozicijas pie Billēm un uz Šautleru mājām atklāja uguni. Pēc dažiem šāviņiem, ienaidnieks atkāpās, pametot ieročus un instrumentus. Turpinot gājienu, baterija nostājās pozicijā pie Šautleru mājām. No šīm pozicijām baterija apšaudīja steigā atejošo ienaidnieku un Bērzu mž., kurā ienaidnieks bija nostiprinājies un mēģināja apturēt mūsu uzbrukumu. Valmierieši, baterijas pabalstīti, devās uzbrukumā un ienaidnieku no muižas padzina. Ap plk. 16,00 baterija ieņēma pozicijas pie Sarkanā kroga un apšaudīja atejošo ienaidnieku un Codes mž.
Rūjienas
btr.
16. novembrī 3. Rūjienas btr. izšāva 23 granātas un 3 šrapneļus.
6. Rīgas k. pulkam 16. novembrī bija pavēlēts iet uz priekšu un sasniegt Iecavas upi. IV divīziona k-ris kapt. Skujenieks uzdeva 2. Cēsu btr. sekot 6. Rīgas k. p. III btl. un līdz plk. 12,00 ieņemt pozicijas Olaines rajonā.
!. C'ēHu btr.
Braucot pa Rīgas-Jelgavas šoseju, baterija ap plk.
11,00 nonāca pie Vidzemes-Kurzemes robežu strauta, pār kuru bija nodedzināts tilts. Tā kā nobraukt no ceļa nebija iespējams, tad baterija palika kolonnā uz ceļa. šeit baterijai ap plk. 11,30 uzbruka ien. lidmašīnas, apšaudot to ar ložmetējiem. Lodes ķerts krita baterijas dižkareivis Kaukulis. Baterija izjūdza zirgus un paslēpa tos tuvējos krūmos.
Pēc tilta salabošanas, baterija turpināja gājienu un ap plk. 18,00 nostājās pozicijās pie Skuju kroga, ar pamatvirzienu 220°. Nov. punkts — turpat mežā.
P1 k. 22,00 baterija izšāva uz Jelgavas staciju 3 granātas.
Schēma Nr. 14.
4. btr.
17. nov.
4. baterija, sekodama cēsinieku I bataljonam, virzienā uz Garozes st., no «Dāvjiem» izgāja plk. 11,30 un caur Lībiešiem, Spāriņi nonāca pie «Lamži», kur i e ņ ē-m a p o z i c i j u.
Lai palīdzētu bataljonam virzīties tālāk, 4. baterija
17. nov. ieņēma pozicijas pie Briņtu mž., no kurienes apšaudīja ienaidnieka aizmuguri
— Jelgavas lielceļu un dzelzceļa tilta galu pār Iecavu, kur ienaidnieks bija nostiprinājies un izrādīja pretošanos.
Tumsai metoties, ienaidnieks no bruņotā vilciena apšaudīja bateriju, kuru tas, domājams, bija novērojis pēc ugunskuriem1). Dažas granātas sprāga baterijas tuvumā, tomēr zaudējumus nenodarīja.
Lai palīdzētu bataljona labajam spārnam, baterija p 1 k. 19,00 pārgāja uz pozicijām pie Apaļu mājām.
17. novembrī 4. baterija izšāva 158 š ā-viņus.
*) Pastāvēja auksts laiks un kareivjiem bija slikti ap&amp;amp;ērbi, kādēļ bez ugunskuriem iztikt nevarēja.
17. novembri rīdzinieki sasniedza Cenas-Purmaļi līniju. Rīdzinieku I btl. plk. 06,30 pārgāja uzbrukumā, bet bez panākumiem. Ienaidnieka pusē darbojās bruņotais vilciens, kas pārnāca pār Iecavas upi. 2. Cēsu baterija šāva uz Valdeķi-Celmiņi rajonu un Jelgavas st. Plk. 10,15 baterija šāva uzValdeķiem, staciju un Jelgavas tiltu raj. Ien. bruņotais vilciens pienāca baterijai uz 1,5—2 km un apšaudīja to ar artil. uguni, izlaižot ap 20 šāviņu. Baterija atklāja uz vilcienu uguni un ap plk. 12,00, pēc 9. šāviņa to padzina.
Plk. 14,00 baterija apšaudīja Jelgavas st. un pils apkārtni, šai laikā ltn. Vītums ar 6 kareivjiem zem ien. uguns sabojāja dzelzceļa līniju, lai ien. bruņotais vilciens nevarētu piebraukt pie baterijas.
Tā kā baterijā bija tikai viens lielgabals, un tas ātrai šaušanai nav piemērots, 6. Rīgas kājn. pulka k-ris pavēlēja bruņotā vilciena apkarošanai baterijai piedalīt vienu VII artil. divīziona 1. baterijas lielgabalu. Lielgabals ar apkalpi naktī ieradās 2. Cēsu baterijas k-ra vltn. V. Dūma rīcībā.
Baterijas pozicijas rajonu naktī apšaudīja kāda ien. 10 cm baterija, bet bez panākumiem.
Baterijas rīcībā atradās 182 šrapneļi un 105 granātas.
17. nov. plk. 04,30 IV divīziona komandieris uzdeva 3. R ū-jienas btr. k-rim kapt. V. šēnfeldam nekavējoties vienu lielgabalu nosūtīt 4. Valmieras k. pulka III btl. pastiprināšanai. III btl. bija ieņēmis pārejas pār Lielupi no Gabaliņiem līdz Pa-zoliem, bet nav varējis noturēties un no Lielupes atgājis. Lielgabala galvenais uzdevums — apšaudīt pārejas pār Lielupi pie Staļģenes mž. un Pazoliem.
Plk. 04,25 3. Rūjienas baterijas I vads noņēmās no pozicijas pie Sarkanā kroga un ieņēma poziciju pie Bērzu mž.
Pēc vada ierakšanās Bērzu mž., valmierieši pārgāja uzbrukumā uz Kazāku krogu un Mežotni. Vads uz minētiem punktiem atklāja uguni, pēc kam valmierieši tos ieņēma. Pie Mežotnes vads apšaudīja lidmašīnu angaru, neļaudams ienaidniekam aizvest lidmašīnas un to aizdedzināt.
Mūsu rokās krita pilnīgi lietojama lidmašīna ar ložmetēju.
3. Rūjienas btr. II vads (1 lgb.) noņēmās no pozicijas pie Sarkanā kroga plk. 08,00 un plk. 10,30 ieradās
III btl. komandiera rīcībā. Plk. 11,80 vads ieņēma poziciju pie Kasparu mājām, no kurienes tas plk. 12,40 atklāja uguni uz btl. k-ra norādītām vietām, kurās ienaidnieks bija nocietinājies: Staļģenes mž., Emburgu un D a 1 u ž u mājām. Vads beidza šaut ap plk. 14,00. Plk. 17,00 ienaidnieks no Gabaliņu mājām pie Staļģenes mž. atklāja ložmetēju, artilērijas un mlnumetēju uguni uz valmieriešiem tilta gala rajonā. Vads pēc 9 šāviņiem ienaidnieku apklusināja.
18. novembrī bija paredzēts ieņemt Jelgavu. Tā kā 6. Rīgas k. pulka 1 btl. bija jau ilgāku laiku bijis pirmā līnijā, tad III btl. uzdeva to naktī nomainīt, un plk. 07,00 iesākt uzbrukumu un ieņemt pozicijas Iecavas kreisajā krastā. Kamēr kājnieku vienības pārkārtojās, tās pārsteidza vācu uzbrukums. Ar gaismas aušanu ienaidnieks atklāja stipru artil. uguni un tās aizsegā iesāka uzbrukumu rīdzinieku labajam spārnam, ieņēma Cenas mž. un strauji iedziļinājās mūsu aizmugurē. Mūsu vājās apsardzības daļas nespēja šo straujo triecienu izturēt un tās atplūda atpakaļ. Sevišķi nelabvēlīgi bija tas, ka ienaidnieks mūs pārsteidza mainoties. Daļas sajaucās, un III btl. vienības atgāja līdz Skuju krogam.
Ap plk. 07,40 2. Cēsu btr. saņēma 6. Rīgas k. pulka k-ra pavēli — apšaudīt ien. bruņoto vilcienu,* kas pārgājis pār Iecavu. Baterija šaut nedabūja, jo vilciens pats aizgāja atpakaļ. Ap plk. 12,00 viena ien. granāta nokrita tieši zem 2. Cēsu btr. tēlefona divričiem, tos sadauzīja un nosita vienu zirgu. Ņemot vērā vispārējo stāvokli frontē, baterija atgāja uz Dalbiņu rajonu un ieņēma poziciju pie Paužu mājām. No VII artil. divīziona iepriekšējā naktī saņemto lielgabalu ievietoja kādā šķūnī pie Skuju kroga. Ap plk. 07,00 tas atklāja uguni ar tiešu tēmēšanu uz bruņoto vilcienu, dzelzceļu un šoseju.
Ap plk. 15,00 tā aizslēgam nolūza belzenis un lielgabalu ar visu apkalpi un piederumiem nodeva atpakaļ VII artil. divīziona 1. baterijai.
Ap plk. 20,00 2. Cēsu baterija apšaudīja dzelzceļa tiltu un šosejas tiltu pār Iecavu.
Ienaidnieka uzbrukumu apturēja jau ap plk. 12,00 uz Daiļi, Jenkeļi, Maltuvji, Purmaļi līnijas. Ienaidnieks gan vēl
uzbrukumu atkārtoja, bet bez panākumiem. Mūsu rotas pārgāja uzbrukumā un līdz rītam atjaunoja iepriekšējo stāvokli.
18. novembrī 2. Cēsu baterija izšāva 30 šāviņus un piedotais VII artil. divīziona 1. baterijas lielgabals — 200 šāviņus.
Valmieras pulka frontē ienaidnieks ar pastiprinātiem spēkiem uzbruka plk. 07,30, sākot no Gabaliņiem līdz Dalūžu mājām. 3. Rūjienas btr. II vads (1 lielgabals) atklāja uguni uz uzbrūkošo ienaidnieku un apšaudīja tā nocietinājumus pie Emburgas un Dalūžu mājām.
3. Rūjienas btr.
Ienaidnieks bija nostādījis 3 lielgabalus pie Emburgas mž. un intensīvi apšaudīja vadu. Neskatoties uz to, vads uguni nepārtrauca. Kad ienaidnieks vadu sāka apšaudīt ar ložm. uguni un artil. uguni vēl pastiprināja, vada apkalpe savu lielgabalu ar rokām atvilka apm. 200 m atpakaļ uz rezerves poziciju (ien. uguns dēļ nebija iespējams pievest zirgus), un no jaunās pozicijas (pie Gūtes mājām) atklāja uguni uz ien. bateriju. Pēc nedaudz labi trāpītiem šāviņiem, ien. baterija noņēmās no pozicijām un auļos ar 2 lielgabaliem aizbrauca, bet 3. ien. lielgabalu vads ar labi trāpītiem šāviņiem sasita tai brīdī, kad vāci to taisījās aizvest.
Pēc kājnieku ziņām, ienaidnieks atkāpjoties un grupējoties pie Staļģenes mž. pārbraucamās vietas. 3. Rūjienas btr.
II vd. uz pārbraucamo vietu atklāja uguni. Pēc tam vads uguni pārnesa uz Padambes mājām, kurās, pēc kājnieku ziņām, grupējas ienaidnieks. Pēc uguns atklāšanas bija redzams, ka ien. kareivji no minētām mājām bēga uz tuvējo mežu. Vads beidza kauju plk. 11,30.
Plk. 13,30 ienaidnieks, nostādījis abus lielgabalus jaunā pozicijā, sāka apšaudīt vada rajonu un nov. punktu. Daudzi šāviņi krita dziļā aizmugurē, bet daži krita ļoti tuvu lielgabalam un pārsita arī tēlefona līniju, kuru drošsirdīgie tēlefonisti zem artil. uguns nekavējoties izlaboja. Sevišķi enerģiski ienaidnieks sāka apšaudīt vada poziciju no plk. 15,00, pie kam atkal vairākās vietās pārsita tēlefona līniju. Līniju vajadzēja izlabot zem stipras artil. uguns. P1 k. 16,30 vads atklāja uguni uz ien. bateriju, kura drīz vien bija spiesta apklust. Vads apšaudīja arī Gabaliņu mājas, kurās pēc kājnieku ziņām, pulcējas ienaidnieka kājnieki un jātnieki.
Plk. 17,15 vads kauju beidza. 18. nov. 3. Rūjienas btr. II vads izšāva 119 šāviņus. (Ap plk. 20,30 vads saņēma 68 granātas un 111 šrapneļus.)
3. Rūjienas btr. I vadu, uz V artil. dzna k-ra pavēli, 18. novembrī nomainīja V artil. divīziona 2. baterija. Pēc nomaiņas I vads pievienojās II vadam pie Kasparu mājām.
3. Rūjienas btr. uzdevums tagad bija — pabalstīt 4. Valmieras k. pulka III bataljonu no Aučiem līdz Pazoļiem.
4. baterija 18. nov. atradās pozicijās pie Apaļu mājām. Nov. punkts — kājnieku ierakumos pie Iecavas. Baterija visu dienu apšaudīja nelielas kājnieku kolonnas (30 līdz 50 cilvēku sastāvā ar dažiem pajūgiem) , kas virzījās uz Rīgas pusi.
4. btr.
Ap plk. 14,00 ien. apšaudīja baterijas nov. punktu un vairākas reizes pārsita tēlefona vadu.
Plk. 16,00 4. baterija saņēma 5. kājn. pulka k-ra pavēli — ieņemt pozicijas pie Preišu mājām (pie Misas upes). Plk. 16,45 4. baterija noņēmās no pozicijas.
18. nov. 4. baterija izšāva 192 šāviņus, izklīdinot vairākas ien. kolonnas, apklusinot mīnumetējus un ložmetējus un pa-dzenot ien. kājnieku ķēdi, kura mēģināja uzbrukt cēsinieku I bataljona labajam spārnam.
Vienam 4. btr. lielgabalam 18. novembrī samaitājās aizslēgs; to nosūtīja uz Rīgu labošanai. Cilvēki un zirgi bija ļoti noguruši, jo visu laiku atradās zem klajas debess. Baterijai trūka tēlefona aparātu, jo esošie bija sabojājušies. Baterijai nebija nevienas busoles.
19. novembrī no rīta valmierieši iesāka uzbrukumu. Ienaidnieks bija ieņēmis pozicijas Lielupes labā krastā, kur ļoti izdevīgās pozicijās bija savilcis daudz automatisku ieroču un arī artilēriju, kā vieglo, tā smago. Plašais līdzenums ienaidniekam deva labu novērošanu un apšaudi. Zeme bija sasalusi — ierakties tik viegli nevarēja. Tāpēc uzbrukums bija grūts un saistīts ar zaudējumiem. 4. Valmieras k. pulka III btl. pabalstošie 3. Rūjienas btr. 3 lielgabali bija par maz, lai uzbrukums varētu izdoties.
19. nov.
Valmieriešu 2. rota uzbruka Gabaliņu mājām un 12. rota
3. Rūjiena* līt r.
— Emburgas mž. 3. Rūjienas btr. ap plk. 10,00 atklāja uguni uz minētiem punktiem un apšaudīja Padambju un Igauņu mājas. Valmieriešu uzbrukumu ienaidnieks ar stipru artil. uguni atsita.
Ap plk. 16,00 ien. artilērija sāka apšaudīt 3. Rūjienas baterijas poziciju rajonu. Baterijas novērotājiem izdevās noteikt ien. baterijas atrašanās vietu. Plk. 17,00 uz minēto vietu 3. Rūjienas btr. atklāja uguni. Pēc izlaistiem 30 šāviņiem ien. baterija apklusa.
19. novembrī 3. Rūjienas btr. izšāva 85 gran. un 35 šrapn.
Rīdzinieki 19. novembrī uz plk. 07,00 bija jau pilnīgi atjaunojuši veco stāvokli un ap plk. 16,00 pārgāja uzbrukumā, bet bez panākumiem.
2. Cēsu btr.
4. btr.
5. btr.
2. Cēsu btr. atradās pozicijā pie Paužu māj ā m. Pamatvirziens uz dzelzs tiltu — 250°, bet šaut baterija nevarēja, jo vēl nebija izlaboti vakar sabojājušies bel-zeņi.
4. baterija 19. novembrī plk. 01,00 nostājās pie «Preisu» mājām. Uz 5. Cēsu kājn. pulka k-ra pavēli, baterija izbrauca no Preisu mājām plk. 11,00 un p 1 k. 16,45 ieņēma pozicijas pie «Glužas» mājām.
Kad izrādījās, ka ienaidnieks atgājis aiz Lielupes, un ka
4. Valmieras kājn. pulka II btl. pārgājis Lielupi, 5. baterija
19. novembrī gaismai austot pārgāja uz jaunām pozicijām lielceļa malā pie Zosēnu mājām. Plk. 16,30 uz II btl. k-ra pieprasījumu, baterija atklāja uguni uz S a 1 g a 1 e s mž., izšaujot 15 gran. (Pēc kājnieku novērojumiem — labā lgb. šāviņi krituši pa labi, vidējais — tieši muižā, bet kreisais — apm. 300 soļu pa kreisi.)
Plk. 02,30 5. baterijas k-ris vltn. Vīksne saņēma divīziona k-ra operāt. pavēli, saskaņā ar kuru 4. Valmieras kājn. pulkam
20. nov.
20. novembrī bija paredzēts pāriet uzbrukumā. Uzbrukuma plāns bija šāds: I btl., kurš pašlaik atradās rezervē, pāries Lielupi pie Grāvendāles, un pa Lielupes kreiso krastu virzīsies uz ziemeļiem, apejot no aizmugures tās vācu daļas, kuras vēl turas Lielupes labā krastā Emburgas mž., Gabaliņu māju un Auču mž. rajonā. Pēc Lielupes kreisā krasta iztīrīšanas līdz Pazoļu rajonam, II bataljons pāries Lielupi un ieņems fronti no Kulpes mž. līdz Bērsteles mž., I btl. iztīrīs Lielupi līdz Auces mž. un ieņems fronti no Superdentes mž. līdz Frank-Sesa-vas mž., III btl. — no Frank-Sesavas mž. līdz Kulpju mž.,
5. baterijai pabalstīt I btl. šai nolūkā 5. baterijai mēģināt pāriet Lielupi pa ledu, kopā ar I bataljonu. Ja pāriešana nebūtu iespējama, vispirms ieņemt pozicijas Pazoļu, Slokas, Ķenziņu mž. rajonā, un pabalstīt I btl. pāriešanu pār
Lielupi; pēc tam, mainot pozicijas, pabalstīt btl. tālāko uzbrukumu. Pēc uzbrukuma izbeigšanas — palikt I btl. rajonā un ieņemt pozicijas Biļļu, Staļģenes, Auču mž. rajonā, kreisā vai labā Lielupes krastā, atkarībā no tā, cik tālu būs aizvirzījies I btl.
Ienaidnieks cauru nakti raidīja valmieriešiem artilērijas, ložmetēju un šauteņu uguni, sevišķi III btl. iecirknī. Viņa izlūki vairākas reizes tuvojās valmieriešu ierakumiem, bet arvien tika padzīti.
5. btr. k-ris saņēma 4. Valmieras k. pulka I btl. k-ra paziņojumu, ka bataljons izies no Garozes mž. plk. 08,15 un plk. 09,40 forsēs Lielupi pie Grāvendāles mž., pēc kam caur skolu un Jauno mž. ies līdz Kaupēnu mž., kur sadalīsies 2 grupās: I grupa ies caur krogu uz Jaunsvirlauku, II grupa — gar īslīcas upes abiem krastiem uz Krausurbju mājām un Kakužēni, un tad, pēc apstākļiem, Frank-Sesavas, Biļļu mž. vai Staļģenes mž. virzienā.
5. baterija no iepriekšējās pozicijas, uz I btl. k-ra rīkojumu, apšaudīja ien. aizmuguri, Salgalas mž., kur bija ien. ložmetējs, kā arī Jauno mž., Kaupēnu mž., Smilgas krogu un Jaunsvirlaukas m ž.
I btl. uzbrukumu iesāka plk. 09,00 un ieņēma Grāvendāles mž., bet stiprā ien. artil. un ložm. uguns to piespieda plk. 12,00 Grāvendāles mž. atstāt.
Plk. 13,00 bataljons ieņēma Jauno mž. Ienaidnieks atradās Kaupēnu mž. augstumos, kuri pārvaldīja visu apkārtni. Ien. pozicijā nebija apejama, un mūsu vienīgā 5. baterija nebija spējīga apklusināt ienaidnieku, kādēļ bataljona k-ris uzbrukumu pārtrauca un daļu bataljona atvilka uz Grāvendāles mž. pusi, pašu muižu atstājot, bet daļu pārcēla uz Lielupes labo krastu.
5. baterijai 20. novembris bija neveiksmju pilna diena: lielākā daļa šāviņu krita mūsu pašu kājnieku ķēdēs …
Naktī uz 20. nov., 3. Rūjienas btr. k-ris saņēma pavēli, ka 4. Valmieras k. pulka III bataljons 20. nov. forsēs Lielupi, un baterijai šī forsēšana jāpabalsta, sekmējot Emburgas, Staļģenes mž. un Gabaliņu māju ieņemšanu. Pēc Lielupes forsēšanas, III btl. jāieņem Frank-Sesavas mž., Kulpu mž. līnija, bet b a-t e r i j a i pēc tam jāpāriet II btl. rajonā un j ā i e ņ e m pozicijas S a 1 g a 1 e s mž., Ozolu, Kulpu mž. rajonā.
Šo sarežģīto uzbrukuma plānu reālizēt neizdevās. III bataljons un 3. Rūjienas btr. visu dienu palika uz vietas.
Plk. 07,00 ienaidnieks ar 2 lielgabaliem sāka apšaudīt
3. Rūjienas btr. nov. punktu un pozicijas rajonu. Ienaidnieka baterija bija nostādīta turpat, kur iepriekšējā dienā. Plk. 08,30 3. Rūjienas btr. uz šo bateriju atklāja uguni un ar nedaudz šāviņiem to apklusināja. Ap. plk. 09,00 bija redzams, ka ienaidnieks no pozicijas steidzīgi aizveda 1 lielgabalu un 1 ložmt. ratus. Baterija uz tiem atklāja uguni.
P1 k. 10,30 3. Rūjienas btr. atkal atklāja uguni uz ien. bateriju un to no jauna apklusināja. P1 k. 14,00 baterija atklāja uguni uz ien. vezumiem, kas devās uz Staļģenes un Emburgas pusi. P1 k. 15,30 baterija šāva uz Emburgu un Gabaliņu mājām, kur bija manāma ien. dzīva kustība.
20. nov. 3. Rūjienas btr. izšāva 53 gran. un 15 šrapn.
20. novembrī ienaidnieks apšaudīja rīdzinieku pozicijas ar retu artil. uguni. Ien. bruņotais vilciens vairākas reizes pārnāca pār tiltu un apšaudīja rīdzinieku priekšgrupas, bet arvien tika padzīts. Krēslai iestājoties ienaidnieks iesāka apšaudīt rīdzinieku pozicijas ar stipru, bet nekārtīgu artil. uguni, kas turpinājās visu nakti.
Ap plk. 22,00 pienāca pavēle — 2. Cēsu baterijai
21. novembrī saskaņot savu darbību ar 6. Rīgas k. pulka II btl.
4. baterija 20. novembrī 2 lielgabalus p ā r v i e-toja pozicijās pie Apaļu mājām un 1 lielgabalu — pie S v e ņ ķ u mājām.

VI. 1. Valmieras un 5. baterijas kaujas darbība Bauskas rajonā no 16.—25. nov.

16. novembrī 4. Valmieras kājn. pulka k-ris pavēlēja I btl. ieņemt Bausku.
Naktī uz 16. nov. I btl. komandieris saņēma ziņas, ka stipras vācu daļas ieņemot pozicijas pie Vecsaules. Plk. 07,00 btl. izgāja kopā ar 5. bateriju no Bārbeles māc. mž. pa ceļu uz Vecsauli.
Aiz 4. Valmieras kājn. pulka I btl. virzījās 3. Jelgavas kājn. pulka III btl. ar 1. Valmieras btr.
Valmieriešu 1 btl. gāja pa ceļu: Ķīseļi, Bārbeli, Vilciņi, Ozolmuiža, Kundzēni. Līdz Ķulletēniem valmieriešu un jelgavnieku btl. gāja kopā.
Valmieriešu I btl. avangardu (2. esk. un 3. rt.) ienaidnieks no Kandertēnu mājām saņēma ar šaut. un ložm. uguni, ievainojot vairākus kareivjus un zirgus. Avangards izvērsās un iesāka uzbrukumu Kandertēniem. Pienāca arī btl. galvenie spēki, un pēc īsas cīņas ienaidnieks Kandertēnus atstāja un atgāja uz Vecsauli. Btl. uzbruka Vecsaulei un ar divām rt. sāka apņemt ienaidnieka kreiso spārnu.
5. baterija ieņēma poziciju pie Tračēnu mājām un pabalstīja lbtl. uzbrukumu Vecsaulei, apšaudot Vecsauli un ceļu aiz tās.
3. Jelgavas kājn. pulka III pastiprinātais btl. pie Ķulletēniem nogriezās pa kreisi, lai apņemtu ienaidnieka labo spārnu. 1. Valmieras btr. apstājās pie Kandertēniem.
Zem jelgavnieku III btl. un valmieriešu I btl. enerģiska spiediena, ienaidnieks bija spiests Vecsauli atstāt.
Pēc Vecsaules ieņemšanas, 5. b tr. apšaudīja [1] ) pētera m ž. ienaidnieks vēl mēģināja turēties Likvertēnu mājās, bet bez panākumiem.
Kad 1. Valmieras btr. ceļā uz Vecsauli nonāca mežā starp Kreklēniem un Likvertēniem, to sāka apšaudīt divi ien. lielgabali no pozicijas lielceļa malā starp Paleju mājām un Pētera mž. Valmieras btr. 1. lielgabals nekavējoties ieņēma atklātu poziciju mežmalā, kādus simts soļus pa kreisi no ceļa. (Pārējos lielgabalus apkalpe apgrieza apkārt un aizvilka aiz meža pie Kreklēniem.)
Ienaidnieks visu laiku turēja zem granātu uguns lielceļu un mežiņu, rietumos no Kreklēniem. 1. lielgabals ar tiešu tēmēšanu vērsa savu uguni uz tuvāko ien. lielgabalu, un drīz vien to apklusināja, pēc kam lielgabala apkalpe savu lielgabalu atvilka atpakaļ mežā. Tad uz atklātas pozicijas lēkšos izbr.auca Valmieras btr. 2. lielgabals, bet tā kā ienaidnieks sakoncentrēja uz šo lielgabalu tik spēcīgu uguni, ka pie tā nebija iespējams strādāt, 2. lielgabals atkal ātri noņēmās no pozicijas un iebrauca mežā. Atklātajā pozicijā tad no jauna nostādīja pirmo lielgabalu, kuram, beidzot, arī izdevās apklusināt otro ien. lielgabalu.
Ienaidnieks, izsists no Vecsaules un Likvertēniem, bija ieņēmis pozicijas pie Pētera mž. un Bugovičiem, kupas sīksti aizstāvēja, bet mūsu rotas straujā uzbrukumā ienaidnieku arī no šīm pozicijām izsita. Uzbrukumu ar labi mērķētu uguni pabalstīja 5. btr., kura pa to laiku, kamēr 1. Valmieras btr. cīnījās ar atsevišķiem ienaidnieka lielgabaliem, bija paspējusi ieņemt pozicijas trešo reizi — pie Kreklēnu mājām. Pabalstot uzbrukumu, baterija apšaudīja Pētera mž. un arī ien. lielgabalu pie Ragaucku mājām. (Izbraucot šai pozicijā, 4. lielgabalam pārlūza kaujas ass.)
Ap. plk. 13,30, pēc Pētera mž. atstāšanas, ienaidnieks ieņēma jaunas izdevīgas pozicijas rietumos no Pētera mž. un atklāja uz valmieriešu uzbrūkošām rotām stipru šaut. un ložm. uguni, kas piespieda I btl. rotas apstāties, šai laikā pienāca 3. Jelgavas kājn. pulka III btl. rotas, kuras līdz Pētera mž. bija virzījušās zem retas ien. artilērijas uguns. Tās izvērsās pa kreisi no 4. Valmieras kājn. pulka rotām līdz Mēmelei.
Šai kaujā ievilka visas abu btl. rotas, un tā ilga 3 stundas, līdz mūsu vienības, izmantodamas krēslas iestāšanos, pārgāja triecienā un ienaidnieku no šīm pozicijām padzina. Uzbrukumu sekmīgi pabalstīja abas baterijas.
Ienaidnieks vēl mēģināja izrādīt pretošanos pie Krievu un Tupinu mājām, bet arī no turienes to padzina, un tas nekārtībā atgāja uz Bausku.
1. Vaļmieras btr., pēc Pētera mž. ieņemšanas, no stājās pozicijā s pie Kreklēnu mājām un šeit palika līdz rītam.
5. baterija, tumsai iestājoties, nostājās pozicijā s pie Pētera mž. un, izmantojot vācu radītos ugunsgrēkus ap Bausku, naktī apšaudīja ceļus aiz Bauskas, pa kuriem ienaidnieks atkāpās. Līdz rītam 5. btr. izšāva ap 100 šāviņu.
4. Valmieras kājn. pulka I btl. rotas novietojās Pētera mž.-Bugoviči rajonā. 3. Jelgavas kājn. pulka 12. rt. pārcēlās pār Mēmeli un ieņēma Šarlotes mž., lai no turienes rītā uzbruktu Bauskai. Pārējās btl. rt. palika labā krastā.
3. Jelgavas kājn. pulka I btl. 16. nov. ieņēma Skaistkalni un pa lielceļu gar Mēmeli virzījās uz Bausku.
17. novembrī, gaismai austot, 4. Valmieras kājn. pulka 1 rt. pārcēlās pār Mēmeli un pa Šarlotes mž.-Bauskas lielceļu virzījās uz Bausku, bet 3. rt. — pa Vecsaules-Bauskas lielceļu.
Plk. 07,00 abas rotas iegāja Bauskā. Izrādījās, ka ienaidnieks naktī bija Bausku atstājis.
5. baterija agrā rītā, no pozicijas pie Pētera mž., i z-šāva dažus šāviņus pāri Bauskai. Baterija iegāja Bauskā plk. 08,30 un apmetās tirgus laukumā, kur palika arī pa nakti.
Bauskā mūsu karaspēks saņēma daudz trofeju, starp citu 2 vagonus ar vācu 77 mm šāviņiem. Tagad btr. varēja papildināt savus municijas krājumus no šiem vagoniem.
1. Valmieras baterija plk. 08,00 izbrauca uz Pētermuižas krogu un, pārbraucot Mēmeles upes tiltu, p 1 k. 10,00 iebrauca Bauskā, kur palika pa nakti.
4. lielg. lafeti, ar salauzto kaujas asi, uzliekot uz tās visvairāk izšauto stobru, baterija atstāja Bauskas komandantam.
3. Jelgavas kājn. pulka 12. rt. pa Šarlotes mž. ceļu iegāja Bauskā pēc apm. 15 min. aiz 4. Valmieras kājn. pulka 1. rt. Pārējās III btl. vienības pa Pētera mž. ceļu ar dziesmām iesoļoja Bauskā plk. 09,20.
Pēcpusdienā no Skaistkalnes puses Bauskā ienāca arī 3. Jelgavas kājn. pulka I btl. un vltn. Brodera izlūku btl.
18. novembrī 4. Valmieras kājn. pulka III btl. ieņēma aizstāvēšanās pozicijas dienvidos un dienvidrietumos no Bauskas uz Dubes mž., Pils mž., Mazdirdas līnijas.
1. Valmieras bateriju sadalīja divās daļās: I vads ieņēma pozicijas III btl. rajonā pie Kaucmindes mž., bet II vads — I btl. rajonā pie Bētes mājām, uz kurieni tas aizbrauca 19. novembrī caur Bornsmindi, kopā ar I btl., kas pie vakara ieņēma Mežotnes, Rundāles, Smēdes, Auguļu līniju.
4. Valmieras kājn. pulka I btl. naktī uz 18. nov. aizgāja no Bauskas uz Garozas mž. Arī 5. btr. saņēma rīkojumu atstāt Bausku un iet uz Bērzmuižas rajonu, nomainīt 3. Rūjienas btr. 5. baterija 18. nov. plk. 10,00 izbrauca no Bauskas un caur Codi nonāca Bērzmuižas rajonā, kur nomainīja 3. Rūjienas btr.
(Pie bateriju nomaiņas radās izdevība apmainīt skatīkļus: 5. baterijai pie vācu lielgabala bija krievu skatīklis, bet 3. Rūjienas btr. pie krievu lielgabala — vācu skatīklis.) 5. btr. bija uzdots stāties 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ra rīcībā. Baterija ieņēma pozicijas pie Kalniņu mā-j ā m.
3. Jelgavas kājn. pulka I btl. līdz 19. novembra vakaram bija ieņēmis Mežotnes, Rundāles, Smēdes, Auguļu līniju. Btl.
komandieris bija ieslēdzies vācu tēlefona līnijā un noklausījies sarunu, ka vāci domā 20. novembrī uzbrukt Bauskai. Kā vēlāk izrādījās, vāci to bija darījuši maldināšanas nolūkā.
I btl. atgāja uz Lielupes labo krastu un ieņēma pozicijas uz Mežotne, Namiķi, Ķauķi, Cekulu krogs, Svēri, Padēli, Skazbari, Jumpravas mž., Kandartes līnijas. III btl. palika vecās pozicijās pie pilsētas.
1. Valmieras btr. I vads, uz III btl. k-ra pavēli, ieņēma pozicijas pie Dērpeles mž.
1. Valmieras btr. II vads saņēma btl. komandiera pavēli — nekavējoties ieņemt pozicijas Gendartu māju rajonā. Vads izbrauca caur Bausku un nostājās pozicijās pie Šiliņu mājām.
20. novembrī plk. 09,00 1. Valmieras btr. II vads bija kaujas gatavībā. Priekšpusdienā vadam uzbruka ien. lidmašīna, bet to ātri vien padzina ar šauteņu uguni.
nov.
Ienaidnieks tikai mazliet izvirzīja savas daļas uz priekšu.
20. novembrī gaidītais uzbrukums Bauskai nenotika.
1. Valmieras baterijas I vadā bez pārmaiņām.
20. novembrī Bauskā ienāca arī Liepājas kājn. pulka I btl.
II vads plk. 22,00 saņēma pulkv.-leitn. Ilasmaņa pavēli — ar gaismu ieņemt pozicijas pie Mežotnes un nākošā dienā pabalstīt mūsu vispārējo uzbrukumu. Pulkv.-leitn. Hasmaņa grupa bija saņēmusi armijas vadības pavēli — lauzties Meitenes virzienā, lai caur to atvieglotu gal-veniem spēkiem ieņemt Jelgavu.
Tā tad šeit bija 3 kājnieku btl., 2 izlūku btl., 1 btr. (5 lgb.) un
1 esk.
Uzdevuma izpildīšanai pulkv.-ltn. Hasmanis nozīmēja
nov.
3. Jelgavas kājn. pulka I btl., pastiprinātu ar 4. Valmieras kājn. pulka izlūku komandu, izlūku btl. un diviem lielgabaliem, kapteiņa P o m m e r a vadībā. Uzbrukuma sākumu noteica plk. 07,00; jāsasniedz bija Bērsteles mž., Bencēnu, Jaunās mž., Kaupēnu mž., Lielkāju līnija.
Kauja vilkās līdz plk. 18,00 un rotas sasniedza Mazšvitenes, Bērsteles, Bencēnu, Sila kroga, Karavīru un ūršteinu līniju.
1. Liepājas kājn. pulka I btl. ieņēma Lielšvītenes mž. 1. Valmieras btr. I vads, uz pulkv.-leitn. Ilasmaņa pavēli, kopā ar 1. Liepājas kājn. pulka I btl., devās pa Bauskas ceļu uz švītenes mž. Plk. 12,00 izlūki ziņoja, ka ienaidnieks, ap 300 vīru ar artilēriju, atrodās švītenes mž. un stipras nodaļas atrodās krogū pie Bērsteles baznīcas. Bataljons izvērsās.
1. Valmieras btr. I vads ieņēfria poziciju pie I p a ņ u mājām. Plk. 13,00 vads atklāja uguni uz švītenes mž.
Pēc Bērsteles bazn. krogus ieņemšanas, neskatoties uz to, ka uz vadu savu uguni vērsa kāda vācu smagā baterija, tas turpināja švītenes mž. apšaudīšanu, ap plk. 16,00 pastiprinot uguni, pēc kam rotas straujā triecienā muižu ieņēma.
1. Valmieras b 1r. II vads plk. 04,00 noņēmās no pozicijas pie Šiliņiem un plk. 05,00 izbrauca uz Mežotni, kur plk. 07,00 ieņēma pozicijas un apšaudīja Adatiņu mājas, pie kurām atradās baterija, kas apšaudīja Mežotnes mž. un tās apkārtni.
Kaujas laikā sabojājās 3. lielgabals. To aizsūtīja uz Bausku un nodeva komandantam nosūtīšanai uz Rīgu.
P1 k. 11,00 II vads devās pār Lielupi uz Rundāli, kur ieņēma poziciju pie Rundāles pils, kāda 1 km attālumā no mūsu kājnieku priekš, daļām. Sniega putenis un migla apgrūtināja novērošanu, tā kā šaušana notika vairāk pēc kartes. No šīs pozicijas vads apšaudīja Kukša krogu.
Pienāca ziņa, ka ienaidnieks uzsācis aplenkšanu un ar ļoti stipru nodaļu un vairākiem smagiem ložmetējiem ieņēmis Strautiņu mājas. Vads tūdaļ atklāja uguni uz Strautiņu un Urbānu mājām, pie kam Strautiņos sasita vienus ložmetēju ratus un nosita 2 zirgus. (Pēc Strautiņu ieņemšanas, mūsu kājnieki ieguva 6 zirgus un 5 ložmetējus.)
No atklātās pozicijas pie Rundāles pils, kur vadu visu laiku apšaudīja ien. artilērija, vads pārvietojās pozicijā pie Islīcas upes tilta, no kurienes atklāja sevišķi labi tēmētu uguni uz Jāņu k r., Kukšu kr., Bērsteles un Skrambu krogiem. Plk. 15,00 vads pārgāja uz pozicijām pie Ennitēniem, no kurienes apšaudīja Bērsteles un Skrambu krogus. Plk. 18,00 kauja apklusa un vads atgriezās pie Rundāles pils, kur palika pa nakti.
22. novembrī līdz vakaram mūsu uzbrūkošās vienības sasniedza Sesavas st., Lakāju kr., Viduskrogs, Bojas, Vaiverišķi līniju.
22. nov.
1. Valmieras btr. I vads ieņēma pozicijas pie Asu mājām.
II vads plk. 04,00 noņēmās no pozicijas pie Rundāles pils un izbrauca uz Ennitēniem, kur ieņēma pozicijas Bauskas-Jelgavas-Meitenes lielceļu krustojumā pie Kukšu kroga un apšaudīja Zābakus. Pēc tam vads izbrauca uz Meitenes pusi pāri tiltam pie Jurķiem. Kad II vads atklāja uguni uz šāvu krogu, iesākās sīva cīņa: ložmetēju un šauteņu lodes svilpoja pār lielgabalu. Pēc tam, kad ienaidnieks no Šāvu kroga bija izsists, II vads uguni pārnesa uz Nerortu mājām. Vads (lielgabals) nostāvēja uz pozicijas līdz tumsai, pēc kam pārgāja uz Zābakiem, kur palika pa nakti.
Pievakarē mūsu vienības ieņēma: Klejas mž., Meitene, Ēvele līniju (ar fronti uz dienvidiem). Tanī pat dienā Meitenē pienāca 4. Valmieras kājn. pulka divi btl. un ritm. Goldfelda-Zeltiņa esk., kuri nomainīja Jelgavas pulka vienības.
1. Valmieras btr. I vads 23. novembrī plk.
o 23.-25. nov.
08,00 izbrauca uz Lielsesavas mž., kur plk. 16,00 ieņēma poziciju.
II vads plk. 04,00 ieņēma poziciju pie Meite-nes-Elejas krustceļa. Aiz Meitenes notika vēl sadursmes ar vāciem. Pēc kāda laika vads ieņēma poziciju Elejā, 'bet vakarā — pie Kārbu mājām.
1. Valmieras btr. I vads, 24. nov. uz 1. kājn. pulka I btl. k-ra pavēli, plk. 12,00 ieņēma poziciju pie Robežnieku mājām.
II vadā bez pārmaiņām.
1. Valmieras btr. I vads, uz 1. kājn. pulka I btl. k-ra pavēli, 25. novembri plk. 08,00 izbrauca uz Robežniekiem un plk. 09,00 ieradās Jelgavā.
II vads plk. 05,00 izgāja uz Meitenes krogu un plk. 07,00, kopā ar 3. Jelgavas kājn. pulku, iesāka gājienu uz Jelgavu, kur nonāca plk. 15,30.

VII. Vidzemes artil. pulka kaujas darbība Jelgavas atbrīvošanā, cīņas Lejaskurzemē un pulka atgriešanās Rīgā.

Nakti uz 21. nov. Vidzemes divīzijas pulki saņēma pavēli uzbrukumu sākt plk. 05,00 un uzbrukt neatlaidīgi, līdz ienaidnieka pretestība nebūs galīgi salauzta.
Schēma Nr. 16.
6. Rīgas kājn pulka k-ris uzbrukumam gar šoseju nozīmēja II btl., kuru pabalstīt uzdeva 2. Cēsu btr. Izlūki noskaidroja, ka ien. ložm. un mīnumetēji atradās ķieģeļnīcās (cepļos), kas bija labi nocietinātas, tādēļ 6. Rīgas kājn. pulka k-ris pavēlēja 2. Cēsu btr. vispirms apšaudīt šīs ķieģeļnīcās un pēc tam pārnest uguni uz ien. smago btr. pie Valdeķu mž.
2. C ē s u btr. atklāja uguni 21. nov. plk. 03,30 un apšaudīja uzrādītos mērķus, kā arī Lielupes dzelzs- un koka tiltus. Pēc sīvas cīņas rīdzinieki ķieģeļnīcās ieņēma un devās uz priekšu. Ap plk. 10,00 rīdzinieki jau bija pie tiltiem, kur norisinājās sīvas cīņas, bet Jelgavu galīgi ieņēma tikai ap plk. 18,00. Apm. tai pašā laikā no ziemeļrietumiem Jelgavā ienāca pulkv. Kr. Berķa vadītās Latgales divīzijas daļas.
Kad 6. Rīgas kājn. pulka II btl. bija pārgājis Iecavu, 2. Cēsu btr. pa veco Jelgavas šoseju gāja uz priekšu un ap plk. 13,30 nostājās pozicijās pie Grundu mā-j ā m. Pamatvirziens 210°, baterijas rezerve — Paužās. Baterija izšāva ap 15 šāviņu.
Tā kā baterijā bija palicis tikai 1 lgb. (otro artilērijas darbnīca Rīgā bija atzinusi par neremontējamu), baterijas apbruņojuma papildināšanai atsūtīja 2 vācu 105 mm haubicas. Haubicas novietoja pozicijā 6. Rīgas kājn. pulka kreisā spārnā.
Pēc Jelgavas ieņemšanas, 2. Cēsu btr. piedalīja 6. Rīgas kājn. pulka II btl.
2. Cēsu btr. pa nakti novietojās Valdeķu mž. kalpu mājās, ap 1,5 km ziemeļrietumos no mž. No rīta divīziona komandieris pavēlēja 2. Cēsu btr. doties uz priekšu pa Šauļu šoseju un ieņemt pozicijas Dišleru, Mušu, Jaunzemju māju rajonā. Plk. 08,00 baterija izbrauca no nakts mītnes, un caur Jelgavu devās uz norādīto rajonu. Jelgavā baterija savāca vācu atstāto kabeli, tā papildinot savus trūcīgos sakaru līdzekļus.
Norādītā rajonā baterijai nekur nebija iespējams novietoties naktsmītnē, jo visas telpas gar ceļmalu bija aizņemtas. Aukstā laika dēļ vismaz cilvēki bija jādabū zem jumta, kādēļ btr., ar divīziona k-ra piekrišanu, ap plk. 17,00 atgriezās Jelgavā. Kaujas daļas novietojās Pasta ielā, bet rezerve — Gaisa tilta rajonā. Zirgi bija tā noguruši, ka tos vairs nevarēja pacelt rikšos. Tāpat ļoti noguruši bija cilvēki. Tādēļ baterijai atļāva līdz 23. nov. Jelgavā atpūsties.
2. Cēsu btr. II vada vācu 105 mm haubicām nebija ne šaušanas tabulu, ne degļu atslēgu, kādēļ šaušana ar tām bija stipri problēmātiska . ..
Neskatoties uz lielo sniegputeni, 5. Cēsu kājn. pulks varonīgi cīnījās visu nakti uz 21. nov. un kreisā spārnā atspieda vācu vienības aiz Lielupes. Pulka galvenie spēki turpināja uzbrukt Katrīnas mž. virzienā.
4. baterija, lai labāk varētu pabalstīt uzbrukumu Katrīnas mž., 21. nov. a p p 1 k. 11,00 ieņēma pozicijas pie Brintu mž. Ap Katrīnas mž. norisinājās sīvas cīņas; 4. baterijai nācās muižu apšaudīt trīs reizes, līdz beidzot, tumsā, apņemot to no abām pusēm, cēsinieku rotas degošo muižu ieņēma. Baterijas šaušanu stiprā mērā apgrūtināja lielais sniega putenis, kādēļ baterijai galvenā kārtā vajadzēja šaut pēc kājnieku novērojumiem un aizrādījumiem.
T-su kājn. ilka un 4. btr. ulnrbīha.
5. Cēsu kājn. pulka priekšējās rotas turpināja ienaidnieka vajāšanu, un ap pusnakti sasniedza Frank-Sesavas mž.
4. b a t e r i j a 22. nov. plk. 02,00 aizbrauca uz Tetelmindi, kur plk. 06,00 pārcēlās pa ledu pāri Lielupei un kopā ar cēsiniekiem devās uz Kroņ-Vircavas mž., kur nonāca ap plk. 12,00 un apmetās rietumos no mž. Baterija šeit palika arī nākošā dienā un saveda kārtībā materiālo daļu.
Naktī uz 25. nov. arī 4. Valmieras kājn. pulks saņēma pavēli — gaismai austot enerģiski turpināt uzbrukumu, lai galīgi salauztu ien. pretestību.
'almieras n. pulka 5. Rūjie-un 5. btr. darbība.
III btl. uzbrukumu pabalstīja 3. Rūjienas btr., bet bataljons lielā sniegputenī uz priekšu netika.
3. Rūjienas btr. atklāja uguni uz Emburgas mž., Gabaliņu, Igauņu un Dalusku mā-j ā m.
Sniegputenis plosījās arī valmieriešu I un II btl. uzbrukuma laikā — bet tas stiprā mērā sekmēja uzbrukumu: vējš sniegu pūta ienaidniekam sejā.
5. baterijai vajadzēja pabalstīt 1 btl. uzbrukumu un kopā ar to pāriet Lielupi. Plk. 04,00 5. btr. noņēmās no pozicijas pie Zosēnu mājām un pārgāja I btl. rajonā, kur ieņēma pozicijas.lielceļa malā — Kugreni, Salakas rajonā. No šīm pozicijām 5. b t r. ap plk. 09,00 apšaudīja vairākus mērķus (pēc kartes).
I btl. uzbrukumu iesāka no rīta un nepamanīts pārsteidza ien. posteņus pie Jaunās mž. Btl. virzījās uz priekšu, ap plk.
14,00 ieņēma Kaupēnu mž., un vakarā sasniedza Jaunsvirlaukas mž., kur palika pa nakti.
5. baterija, ejot kājn. kolonnas astē, visu laiku uzturēja ar kājn. priekš, vienībām tēlefoniskus sakarus, lai kuru katru brīdi varētu atklāt uguni. Pār Lielupi baterija vispirms pārcēla vienu lielgabalu, kuru novietoja pozicijās pie Grāvendāles mž., un tā apsardzībā pārcēla pārējos divus. Pārcelšana bija ļoti grūta — zirgi nebija asi kalti un slīdēja, ledus arī vēl nebija visai drošs. Pēc pārcelšanās btr. ieņēma pozicijas pie Kaupēnu mž. Ap plk. 19,00 5. btr. ieņēma pozicijas pie Jaunsvirlaukas mž.
21. nov. 5. btr. izšāva ap 50 šāviņu. Liekos šāviņus btr. atstāja Grāvendāles mž., kuru pārsērta par savu bazi.
22. nov. 4. Valmieras kājn. pulka III btl. pārgāja uz Lielupes kreiso krastu.
3. Rūjienas btr. 22. nov. pārgāja II btl. k-ra padotībā, kuram bija uzdots ieņemt fronti no Liel-Vircavas uz dienvidiem. Plk. 13,00 3. Rūjienas btr. kopā ar III btl. pārcēlās pār Lielupi, lai dotos II btl. k-ra rīcībā uz Kulpju mž. Tā kā Kulpju mž. II btl. vairs neatradās, tad baterija turpināja gājienu uz Jaunsvirlaukas mž., kur nonāca jau tumsā, šāviņu krājums baterijai gāja uz beigām un krievu lielg. šāviņu vairs nebija arī noliktavās.
23. nov. 3. Rūjienas btr. agri no rīta i z-brauca uz Jostenes mž., stājās II btl. k-ra rīcībā, un kopā ar btl. nogāja līdz Skursteņu mž. Te baterija saņēma pavēli — doties uz Liel- Elejas mž., kur ieradās kopā ar II btl. plk. 15,30 un, saskaņā ar pavēli, nostājās pozicijās pie Narvaišu mājām.
22. novembrī, gaismai austot, valmieriešu I btl. turpināja uzbrukumu, un pēc īsas cīņas ieņēma Oglaines mž., plk. 13,00
— Vircavas māc. mž. un plk. 15,00 — Jaunplatones mž.
I btl. uzbrukumu pabalstīja 5. baterija, apšaudot Jaunsvirlaukas un Oglaines mž. un ceļus no tām. Baterija ar ceļmalās uzlasītiem šāviņiem papildināja savus municijas krājumus.' Ap plk. 18,00 5. b t r. sasniedza Jelgavas šoseju un ieņēma pozicijas pie Kuteņu mājām un no 7.200 m apšaudīja rajonu rietumos no Meitenes kr.
22. nov. 5. btr. izšāva ap 70 šāviņu.
23. nov. plk. 12,00 5. btr. gar Meitenes kr. un staciju ap plk. 16,00 ieradās Vidus mž., un nolika vienu lielgabalu pozicijā pie Vilces mž., bet pārējos divus — Vilces m ž. Pozicijā esošais lielgabals apšaudīja ceļu no Mežmuižas uz Mūramuižu (no pāri par 6.000 m tāluma). Vāci, kuri bija apmetušies uz naktsguļu Veleru mž. rajonā, sāka bēgt un valmierieši tos vavājot, saņēma daudz trofeju.
23. nov. 5. btr. izšāva ap 70 šāviņu.
I. Nisc|a islikiims.
jāšanas ināšana. osu btr.
22. novembri Armijas virspavēlnieks ģen. J. Balodis saņēma Sabiedroto komisijas priekšsēdētāja ģen. Niseļa priekšlikumu — izbeigt kaujas darbību pret Bermonta armiju un dot tai iespēju mierīgi izvākties no Kurzemes. Lai piespiestu Bermonta armiju ātrāk atstāt Latvijas territoriju un nedot tai iespēju laupīt, virspavēlnieks nolēma vajāšanu turpināt.
2. C ē s u btr. 23. nov. pievakarē saņēma divīziona komandiera pavēli — atstāt Jelgavu un doties uz ūziņa mž. 6. Rīgas kājn. pulka III btl. k-ra rīcībā. 24. nov. baterija atstāja Jelgavu un pievakarē sasniedza ūziņu mž. rajonu, bet tur nebija kur apmesties: visas mājas ceļa malā bija aizņemtas. Btr. komandieris bateriju noveda tālāk uz dienvidiem līdz T o-guma mājām (2,5 km no Ūziņu mž.), kur ap plk. 17,00 baterija novietojās pozicijā, ar pamatvirzienu 200n. Baterija šeit palika arī 25. novembrī.
3. Rūjienas btr. kopā ar 4. Valm. kājn. pulka II btl., kuram 24. nov. bija jāsasniedz Gala mž., Lieparu mž., švītenes mž. līnija, ap plk. 13,00 noņēmās no pozicijas pie Narvaišu mājām un aizbrauca uz švītenes mž. rajonu, kur ieņēma pozicijas pie Ratnieku mājām. Baterija te palika arī 25. un 26. novembrī.
tūjienas
btr.
btr.
btr.
ēsu btr.
24. nov. 5. b t r., kopā ar 4. Valmieras kājn. pulka I btl.r ap plk. 11,00 pārgāja uz Meitenes rajonu, kur apmetās Bērz-Vircavas mž. Btl. ieņēma Bērz-Vircavas, Gala mž. līniju. Daudzās grāvmalēs bija pamesti dažāda kalibra šāviņi. Baterijas komandieris uzdeva pagastos tos savākt un nogādāt Meitenes stacijā.
Arī 4. btr. kopā ar kājniekiem pārgāja caur Vec-Platoni uz Strupdeguņu mājām, kur nonāca plk. 17,00. Baterija tur palika arī 25. novembri.
Galīgi demorālizētais ienaidnieks atkāpās Šauļu virzienā. Kaujas vairs nekur nenotika. Pulki saņēma pavēli palikt uz. vietas un noturēt ieņemtās līnijas.
25. nov. pēcpusdienā 2. Cēsu baterijai pienāca pavēle — doties V artil. divīziona komandiera rīcībā uz Skur-steņmuižas rajonu. Baterijai uzdeva apsargāt Jelgavas-šauļu šoseju.
26. nov. no rīta btr. izbrauca uz norādīto rajonu un ap plk.
16,00 ieņēma pozicijas pie Liel-Elejas mž.,
ar pamatvirzienu 200°. šeit baterija palika līdz 10. dec. pēcpusdienai.
4. baterija 25. nov., uz pulka komandiera kapt.
A. Danneberga pavēli, devās IV artilērijas divīziona komandiera kapt. T. Skujenieka rīcībā uz Ūziņu mž. Bateriju piedalīja 6. Rīgas kājn. pulkam. Saskaņā ar šī pulka komandiera pavēli, baterija apmetās Tomu mājās, bet vēlāk izgāja uz Vilces mž., kur nonāca plk. 17,30 un Vilces pag. mājās palika pa nakti.
27. novembrī, uz 6. Rīgas kājn. pulka k-ra pavēli, 4. b a-t e r i j a izgāja plk. 08,00 kopā ar II btl. uz žagari, kur nonāca pusdienā un apmetās pie žagares baznīcas, šeit baterija nostāvēja līdz 9. dec. šai laikā btr. nodarbojās ar mācībām, saveda kārtībā apģērbu, municiju un materiālo daļu.
1. Valmieras baterija 27. novembra pēcpusdienā, uz pulka k-ra pavēli, izbrauca no Jelgavas gar Meitenes krogu uz Bērz-Vircavu, lai nomainītu 5. btr. un stātos 4. Valmieras kājn. pulka I btl. k-ra rīcībā. Bērz-Vircavā btr. nonāca ap plk. 22,00. Tā kā 5. btr. tai dienā vēl nebija saņēmusi pavēli par maiņu, 1. Valmieras btr. aizbrauca uz Ķeru mājām, kur palika pa nakti.
1. Valmieras btr.
Nākošās dienas priekšpusdienā 1. Valmieras btr. devās uz Bērz-Vircavu, kur nonāca ap pusdienas laiku. Vakarā baterija saņēma no Rīgas bojātā lielgabala vietā jaunu.
Baterija Bērz-Vircavā palika līdz 10. dec. ritam, kad kopā ar 4. Valmieras kājn. pulku ap plk. 11,30 devās caur Meiteni un Meža mž. uz žagari, kur nonāca ap plk. 21,00.
3. Rūjienas btr. ap plk. 13,00 ieradās Liel-Švītenes mž., kur palika līdz 3. dec. 3. dec. ap plk. 07,30 btr. pārbrauca uz Liel-Elejas mž. rajonu, apmetās dienvidos no Bērz-Vircavas, Zeltiņu, Spraudiņu un Parupju mājām.
3. Rūjienas btr.
4. decembrī 3. Rūjienas btr. saņēma pavēli — pāriet uz Platonišķu ciemu un stāties 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ra rīcībā. Ap plk. 13,30 btr. sāka kustēties un plk. 17,00 sasniedza Platonišķu s. šeit baterija palika līdz 10. dec. priekšpusdienai.
5. baterija 28. nov. plk. 08,00 izgāja uz žagari, lai nomainītu VII divīziona 1. bateriju. Gājiena ceļš: Meitene, Vilces mž., Māra mž., Mēra mž. Ap plk. 16,00 baterija ieradās žagarē, kur palika atpūtā kopā ar 6. Rīgas kājn. pulku. Baterija novietojās Nariškina pilī un palika tur līdz 10. decembrim.
5. btr.
3. Rūjienas btr.
3. Rūjienas btr. 10. decembrī ap pusdienas laiku izbrauca no Platoniskiem un plk. 17,00 nonāca Meža mž,, kur palika pa nakti.
Otrā rītā baterija turpināja ceļu un, izbraucot cauri žagarei, ap plk. 20,00 nonāca Saku mž. (pie Klikoles), kur palika pa nakti.
13. dec. 3. Rūjienas btr. plk. 11,00, kopā ar 4. Valmieras kājn. pulka II btl., izgāja no Saku mž. un plk. 18,30 sasniedza Liel-Ezeres mž., kur palika pa nakti.
14. dec. no rīta btr. turpināja ceļu un priekšpusdienā s a-sniedza Lec kavu. šeit btr. pārcēlās pāri Ventai. Pie Grežiem btr. pārcēlās pāri Vaidavai un plk. 17,00 sasniedza P i ķ e 1 i, kur palika pa nakti. 15. dec. rītā baterija izbrauca no Piķeles uz Maz - Gramzdi, kur nonāca ap plk. 19,00, kur palika arī nākošo dienu.
17. decembrī no rīta 3. Rūjienas btr. izbrauca uz Kalētu mž., kur nonāca plk. 15,00. 18. decembrī baterija turpināja gājienu, un plk. 17,00 sasniedza Beķeru m ž. Tagad bateriju piedalīja 4. Valmieras kājn. pulka III btl.
Beķeru mž. baterija nostāvēja līdz 1920. g. 9. janvārim.
9. janvārī no rīta baterija izbrauca uz Priekules staciju, kur nonāca ap plk. 12,00. Plk. 13,00 baterija jau bija iekrāvusies vagonos. Plk. 20,30 ešelons atgāja uz Rīgu un 10. janv. rītā iebrauca Rīgā, Zemitānu stacijā. Pēc izkraušanās baterija pievakarē novietojās 1905. g. parka kazarmās.
Pirms izbraukšanas no Priekules stacijas uz Rīgu, pienāca pavēle, ka baterijas komandieris kapt. V. Šēnfelds ir iecelts par jaunveidojamā X artilērijas divīziona komandieri, kādēļ viņš baterijas komandēšanu nodeva vltn. Kļavim un devās uz Liepāju, lai stātos pie X artil. divīziona komandēšanas. 15. janvārī baterijas komandēšanu pārņēma artil. rezerves vltn. Jānis Balodis.
2. C ē s u btr. 10. decembrī, sekojot 5. Cēsu kājn. pulkam, plk. 17,00 no Liel-Elejas mž. pārgāja uz Mūrumuižu un
Cēsu btr.
11. decembrī ap pusdienas laiku nonāca Bukaišu mž.
Baterijas tālāko gājienu vajadzēja turpināt kopā ar
5. Cēsu kājn. pulku pa Lietavas territoriju. Baterijas komandieris, baidīdamies vai Lietavas sliktajos ceļos tiks cauri ar smagajiem dižgabaliem, lūdza 5. Cēsu kājn. pulka k-ra atļauju turpināt gājienu pa mūsu territoriju, kur bija labāki ceļi. 5. Cēsu kājn. pulka k-ris to arī atļāva ar noteikumu, ka baterijai jānoorganizē ar pulku nepārtraukti sakari.
Gājiena laikā baterijas komandieris saņēma pavēli 47" lielgabalu ar piederumiem nodot Vec-Auces komandantam.
Nakti no 13. uz 14. decembri baterija pavadīja Veicenfeldē (pie Vec-Auces), bet nakti no 14. uz 15. decembri — Vec-Li-kaupenē.
Nākošā dienā baterija turpināja ceļu. Uz priekšu izsūtīja virsnieku, lai tas noskaidrotu pārcelšanās iespējas pār Ventu. Izrādījās, ka pie Griezes nav ko domāt par pārcelšanos pāri Ventai, tāpat arī pie Leckavas, kādēļ baterija devās uz Nīgrandi. Nākošā dienā vēlu vakarā baterija ar prāmi pārcēlās pār Ventu un apmetās Nīgrandes mž. šeit btr. palika arī 16. un 17. decembrī.
18. decembrī 2. Cēsu btr. atstāja Nīgrandi un pārbrauca uz Asītes mž. 19. decembrī btr. turpināja gājienu un pēcpusdienā nonāca Treknu mž., kur palika līdz 15. janv. (Baterijas toreizējais sastāvs — 5 virsnieki, 126 instruktori un kareivji, 84 zirgi un 2 vācu 105 mm haubicas.)
1920. g. 16. janv. 2. Cēsu btr. kaujas daļa aizbrauca uz Priekules st., iekrāvās ešelonā un izbrauca uz Rīgu. Baterijas rezerve izbrauca 17. janv. priekšpusdienā. I ešelons iebrauca Rīgā Zemitānu st. 18. janv. vakarā. Baterija pa nakti palika ešelonā, jo tai paredzētās telpas vēl nebija atbrīvotas.
19. janv. kaujas daļa izkrāvās un novietojās 1905. g. parka kazarmās. 19. janv. ap plk. 09,00 Zemitānos iebrauca arī II ešelons.
4. baterija 10. decembrī plk. 09,00 kopā ar 6. Rīgas kājn. pulka I btl. izgāja no žagares uz Vegeriem un Jurģu mājām, kur nonāca ap plk. 16,00 un apmetās pa nakti. 11. decembrī 4. bateri ja turpināja gājienu caur Vecauci uz Jaunauci. Jaunaucē baterija ieradās kopā ar 9. Rēzeknes kājn. pulka II btl. ap plk. 14,00 un apmetās naktsmītnē, šeit baterija atpūtās, un 13. dec. turpināja ceļu uz Ezeri, kur nonāca ap plk. 17,00. Nākošā dienā baterija caur Možeiķiem, Tiekšlēm ap plk. 15,00 nonāca G e i d z i mājā, kur palika pa nakti.
4. btr.
15. decembrī 4. btr. turpināja ceļu caur Buģeni, Ukrine, Cijaiķi un ap plk. 15,30 nonāca Ģ e d r i m o s, kur palika pa nakti. Ceļš bija ļoti slikts. Dziļā siega un sala dēļ nogura ir cilvēki, ir zirgi. Nākošā dienā baterija atpūtās.
17. decembrī 4. baterija turpināja ceļu caur Illoki, Alek-sandrija, škodi, Ozoli un pēcpusdienā nonāca Upes mž., kur palika pa nakti, šeit btr. nostāvēja līdz 1920. g. 18. janv..
18. janvārī 4. baterija iekrāvās ešelonā Ozolkalna st. Tā kā ešelona sastāvs še bija mazs, tad vienu btr. daļu aizsūtīja uz Priekules st., kur tā iekrāvās otrā
ešelonā. No Ozolkalna st. ešelons atgāja ap plk. 20,00; pa ceļam Priekules st. pievienojās otrais ešelons, kurā atradās ari pulka štābs, Rīgā baterija ieradās nākošās dienas pēcpusdienā, izkrāvās Preču stacijā un ap plk. 15,00 novietojās kazarmās Miera ielā Nr. 14, bet pulka štābs — Sapieru un Rūdolfa ielu stūrī.
5. baterija 10. decembrī izgāja no žagares un caur Vegeriem nonāca Vīteņos.
11. decembrī no rīta baterija turpināja virzīties pa ceļu: Vecauce, Jaunauce, Igauņu mājas, kuras sasniedza ap plk. 17,00, un tur palika pa nakti. Nākošā rītā baterija izgāja uz Jaun-Likupēnu mž. (Friķi), kur nonāca pusdienas laikā.
13. decembrī 5. baterija turpināja ceļu un caur Ezeri ap plk. 17,00 nonāca pie Revice māju grupas un šeit palika pa nakti, jo Mažeiķi bija pārpildīti. 14. dec. 5. baterija turpināja ceļu caur Mažeiķiem, Tirkšli, žemeļaniem un nonāca Ž i d i k o s, kur palika pa nakti. 15. decembra naktī baterija apmetās Gedumi mājās, ziemeļos no Illoki. 16. dec. btr. atpūtās, pieveda produktus un apkala zirgus. 17. dec. 5. btr. turpināja ceļu un ap plk. 15,00 nonāca Ozolu mž., kur palika atpūtā; baterijas rezervi novietoja Upes mž. Baterija šeit palika līdz 23. decembrim.
24. dec. 5. baterija turpināja ceļu caur Bārtas mž. uz Rucavu, kur nonāca pusdienas laikā. 25. decembrī plk.
19,00 baterija ieradās Palangā, un ieņēma pozicijas, jo tuvumā bija manīti vāci. Palangā atradās 2. esk. un 6. Rīgas kājn. pulka I btl. Bateriju sadalīja pa vadiem. Vienu vadu novietoja Vecpalangā, bet otru — Budendiču mž., pakļaujot 6. Rīgas kājn. pulka III btl. komandierim. Tā kā Budendiču rajonā nebija telpu nedz cilvēkiem, nedz zirgiem, tad ar 6. Rīgas kājn. pulka k-ra piekrišanu arī otro vadu pievienoja pirmajam — Palangā. Palangā 5. btr. palika līdz 1920. g.
7. janvārim.
8. janvārī ap plk. 15,00 ieradās 1. Valmieras btr. un nomainīja 5. bateriju.
Plk. 16,00 5. baterija izgāja uz Bārtu pa Vec-Palangas, Rucavas, Lēnu mž. ceļu. Lēnu mž. baterija nonāca 9. janvārī un šeit palika pa nakti. 10. janvārī baterija turpināja ceļu uz Bārtu, kur ieradās ap plk. 17,00 un apmetās Vecva-garu mājās.
11. janv. baterija turpināja ceļu uz Pamestu, kur btr. palika līdz 13. janv. 14. janv. btr. pārbrauca uz K r ū t e s mž., kur nostāvēja līdz 19. janv. 20. janv. btr. caur Kalētu mž. nobrauca uz Priekules st. un iekrāvās ešelonā. 21. janv. rītā
ap plk. 06,00 ešelons, kuļ’ā atradās ari V diviziona štābs, caur Mažeiķiem izbrauca uz Rīgu.
Ešelons iebrauca Rīgā, Krasta st., 22. janv. plk. 08,00.
5. baterija izkrāvās un novietojās kazarmās Miera ielā Nr. 14. Tā kā šām kazarmām trūka daudz durvju un logu, tad nākošā dienā baterija pārvietojās uz kazarmām pie 1905. g. parka.
1. Valmieras btr. kopā ar 4. Valmieras kājn. pulka I btl. 11. decembrī plk. 09,80 izgāja no žagares un caur Sniķeres mž. plk. 14,30 nonāca V e g e r o s, kur atpūtās arī 12. dec.
13. dec. plk. 09,00 baterija kopā ar I btl. ap plk. 15,00 nonāca Reņģē.
14. dec. baterija turpināja gājienu un caur Ezeri nonāca Griezes krogā, šeit baterija ar plostu pārcēlās pār Ventu un pie Grežiem nonāca pie Vārdavas, pār kuru lielgabalus pārcēla ar plostu, bet cilvēkus, zirgus un vieglos ratus pārveda pa ledu. Plk. 19,30 baterija nonāca Grežos.
15. dec. baterija izgāja uz Vaiņodes mž. rajonu pa Grežu, Piķeles, Botaices ceļu, pārcēlās pār Lušas upi pie dzirnavām un turpināja gājienu caur Jauno mž., Vecbatu, Vaiņodes mž., Vaiņodes st., kur nonāca 15. decembrī plk. 20,00 un arī nākošā dienā šeit palika atpūtā. 17. decembrī baterija izbrauca caur Ruņas krogu, Maz-Gramzdi uz Trekni, kur ieradās pēcpusdienā.
18. decembrī 1. Valmieras btr. caur Diž-Gramzdi, Balto krogu, Bārtas mž. nonāca Vecvagaru māju rajonā un ap plk. 15,00 apmetās Strungu Jaunzemju un Sileni e k u mājās. Baterija šeit palika pie I btl. līdz 1920. g.
6. janv.
6. janvāra vakarā 1. Valmieras btr. saņēma pavēli, ka tai nākošā dienā ar gaismu jāpārvietojas uz Palangas rajonu, jānomaina tur stāvošā 5. baterija un jāstājas 6. Rīgas kājn. pulka k-ra rīcībā. 7. janv. plk. 09,00 baterija izbrauca uz Palangu pa ceļu: Vecvagari, Rutes baznīca, Sepi, Ģeču kr., Papes st., Lilles mž., Kaķišķe. Kaķišķos baterija palika pa nakti.
8. janv. 1. Valmieras btr, turpināja gājienu pa ceļu: Kaķišķe, Rucava, Būteņi, Palanga. Palangā baterija nonāca plk. 15,00, nomainīja 5. bateriju, un ieņēma pozicijas pie pilsētas baznīcas, ar pamatvirzienu uz dienvidiem.
16. janv. I btl. nomainīja III btl.
19. janv. 1. Valmieras btr. saņēma rīkojumu — palikt līdz ar 6. Rīgas kājn. pulku Palangā divīzijas komandiera rīcībā.
21. febr. Palangā ieradās Armijas virspavēlnieks ģen. J. Balodis. Notikušā parādē dalību ņēma arī 1. Valmieras btr.
25. febr. Palangā ieradās X artilērijas divīziona 1. btr., lai nomainītu 1. Valmieras bateriju.
26. febr. plk. 08,00 1. Valmieras btr. devās ceļā uz Priekuļi caur Rucavu, un plk. 18,00 nonāca Kaķišķos. 27. febr. baterija turpināja gājienu, un gar Kuču krogu, Bārtas baznīcu, pagastmāju, Kalētu pmž., plk. 19,00 nonāca Krūtes mž.
28. febr. ap plk. 15,00 baterija nonāca Priekules mž. un apmetās Priekules pilī. Šeit baterija palika arī
29. febr.
1. martā baterija izbrauca uz Priekules st. iekrāvās ešelonā un plk. 17,20 ešelons izbrauca uz Rīgu.
2. martā 1. Valmieras baterija ieradās Rīgā Zemitānu stacijā, kur izkrāvās un plk. 12,30 novietojās kazarmās pie 1905. g. parka.
Cīņas ar Bermontu bija galā. Cieši vienota ar tautu, mūsu nācionālā armija, gudra un tālredzīga virspavēlnieka vadīta, šai cīņā guva spīdošu uzvaru un mūžu mūžos mirdzošu slavu.
lēgums.
Ne skaitliskais pārsvars un ieroči bija tās vērtības, kuras mēs varējām likt svaru kausos šais liktenīgajās dienās. Nē! Vienīgi griba būt pašiem sava likteņa lēmējiem, pašiem būt kungiem savā dzimtajā zemē radīja vērtības, kas atsvēra ienaidnieka bruņu smagumu.
Vidzemes artilērijas pulka baterijas, cik spēdamas, centās sekmēt savu varonīgo kaujas biedru-kājnieku uzvaru gājienu. Valmieriešu, cēsinieku, rīdzinieku, jelgavnieku, kā arī citu Kurzemes un arī Latgales divīziju vienību varonība un nesatricināmā ticība uzvarai iedvesmoja arī vidzemniekus. Un ja arī viņu dižgabalu uguns ne ikreiz runāja tik spēcīgi, kā to vēlējās dzirdzēt tēvzemes mīlas liesmās degošie kājnieki, Vidzemes artilērijas pulka karavīru sirdis dedza tais pašās liesmās, un arī viņi bija gatavi ziedoties un arī ziedoja sevi, tā cenšoties atsvērt dižgabalu, un, sevišķi, šāviņu trūkumu . . .
Vidzemes artil. pulka kaujas darbība Latgales
atbrīvošanā.

I. Latgales atbrīvošanas sākums.

Ar bermontiešu izdzīšanu no Kurzemes, Latvijas atbrīvo šana vēl nebija pabeigta. Ienaidnieka rokās vēl atradās Latvijas trešā zvaigzne — skaistā mežu un teiksmaino ezeru zeme
Vispārējais stāvoklis. Schēma Nr. 17.
— Latgale, kura gaidīt gaidīja savus atbrīvotājus.
Kā polītiskie, tā militārie apstākļi noteikti prasīja, lai Latgales atbrīvošana sāktos visā drīzumā. Padomju Krievijas karaspēks guva panākumus Kolčaka un Deņikina frontēs, Jude-ņiča armija bija sakauta, un tādā kārtā radās brīvi spēki, kurus tā vērsa pret Igauniju un mums. Šie spēki ar katru dienu varēja pieaugt. Tādēļ mūsu armijai, kuj-a gan pēc pārdzīvotām cīņu grūtībām bija pelnījusi garāku atpūtu, no šādas atpūtas bija jāatsakās un no jauna jādodas karstās cīņās, vēl vairāk tāpēc, ka, no vienas puses, palīdzīgu roku šais cīņās solīja sniegt spēcīgā poļu armija, bet, no otras puses, igauņu armija, cīņās noasiņojusi, iesāka sarunas ar Padomju Krieviju par pamiera noslēgšanu.
Igauņi pamieru noslēdza 1919. g. 31. decembrī un tas stājās spēkā 1920. g. 3. janvārī, tas ir taisni tai dienā, kad vajadzēja sākties Latgales atbrīvošanas operācijai.
Pamiera līgumā gan bija Latvijai labvēlīgs noteikums, ka sarunu laikā ne igauņi, ne Padomju Krievija nedrīkst izdarīt karaspēka pārgrupēšanas. Tomēr jau sarunu laikā, līdz pamiera noslēgšanai, Padomju Krievijas frontes komandieris bija paspējis no igauņu frontes pārsviest uz Daugavpils rajonu 2 brigādes un vienu pulku. Arī vēlāk Padomju Krievijas frontes vadība maz rēķinājās ar šo pamiera noteikumu un turpināja pārsviest no Igaunijas frontes vēl dažas karaspēka daļas.
Ņemot vērā minētos apstākļus, mūsu armijas vadība ķērās pie spēku sagrupēšanas Latgales atbrīvošanas operācijai.
Bermontu cīņu laikā Austrum frontē atradās šādi mūsu spēki: Kurzemes divīzija bez pltn. Ilasmaņa grupas, landesvērs un Latgales partizāņu pulks. Minētie spēki ieņēma Daugavas kreiso krastu no Kazimirskiem līdz Jersikai, Turku, Lubānas ezera rietumkrastu, Galvari, Kupravu un Liepnu. Pa labi no mums, Daugavas kreiso krastu, līdz Dau-
Mūsu spēki.
gavpilij ieņēma Lietavas karaspēks. Tālāk pret Daugavpili un uz dienvidiem fronti ieņēma Polijas karaspēks. Uz ziemeļiem no Liepnas sākās Igaunijas fronte.

IL Spēku koncentrēšana.

Pēc Bermonta sakaušanas, tiklīdz kļuva skaidrs, ka stāvoklis Dienvidfrontē ir drošs, armijas vadība sāka pārvest karaspēka daļas no Dienvidfrontes uz Austrumfronti. Pēc Jelgavas ieņemšanas, kā pirmo uz Austrumfronti pārveda pltn. Has-maņa grupu (1., 2. un 3. kājn. p. vienības). Kad mūsu karaspēks bija sasniedzis Lietavas robežu, uz Jelgavu un vēlāk uz Rīgu atvilka Latgales divīziju, un jau decembra beigās arī to sāka pārvest uz Austrumfronti.
īsi pirms operācijas sākšanas, uz 1. I 1920. g. Austrum-frontē bija sakopoti šādi mūsu spēki: visa Kurzemes divīzija, landesvērs, 3 bruņotie vilcieni, Latgales partizāņu pulks un
9. Rēzeknes kājn. pulks. Pārējās Latgales divīzijas daļas vēl atradās ceļā.
Visa mūsu spēku kopsumma šai frontē bija 11.500 durkļu, 330 zobenu, 300 automatisko ieroču un 25 dižgabalu.
Pret šiem spēkiem Padomju Krievijas pusē atradās apm.
Ienaidnieka
spēki.
7.000 durkļu, 370 zobenu, 300 ložmetēju, 60 dižgabalu un 4 bruņotie vilcieni. Šie spēki kājnieku ziņā gan bija mazāki par mūsējiem, bet ar daudz spēcīgāku artilēriju. Bez tam Padomju Krievijai bija iespēja savus spēkus pastāvīgi palielināt, pārsviežot vienības no Igaunijas frontes, kur kara darbība bija jau izbeigta, un no Polijas frontes, ja poļi mūsu uzbrukuma laikā paliktu pasīvi un mums nepalīdzētu.
Uz iepriekšējās vienošanās pamata, un kopīgi ar poļiem izstrādātā Latgales atbrīvošanas operācijas plānā bija paredzēts galveno triecienu izdarīt ar abiem spārniem, centrā atrodoša-mies spēkiem vajadzēja ienaidnieku saistīt.
Operācijas
plāns.
Polu
atbalsts.
No Polijas puses uzbrukumā- piedalījās 2 kājnieku un
1 jātnieku divīzija ģen. Ridz-Smiglija vadībā, kuram, uzbrukuma labākai saskaņošanai, pakļāva mūsu labā spārna daļas:
3. Jelgavas kājn. pulku ar 1 btr., 9. Rēzeknes kājn. pulku ar
1 btr., landesvēra 3 btr. un Kurzemes divīzijas eskadronu.
Kopējo uzbrukumu bija nolemts iesākt 1920. g. 3. janvārī, ievadot to, vispirms, labā spārnā pie Daugavpils un pēc tam,
5. janvārī, — kreisā spārnā.
3. janvāra rītā latvju-poļu apvienotā grupa iesāka strauju uzbrukumu: latvji ziemeļrietumos no Daugavpils, bet poļi — uz dienvidiem no tās.
Ap pusdienas laiku mūsu armijas daļas, pārejot pāri Daugavai, ieņēma Liksnu, kur mūsu rokās krita lielinieku bruņotais vilciens. Tai pašā dienā poļu daļas plk. 14,00 ieņēma Daugavpili, bet dažas stundas vēlāk Daugavpilī iegāja arī 3. Jelgavas kājn. pulks.
Labās
grupas
uzhrukum
Turpinot uzbrukumu, apvienotā latvju-poļu grupa līdz
5. janvāra vakaram sasniedza Krāslavas, Višķu un Dubnas upes līniju.
Pirmo uzbrukumu dienas sekmes stipri pacēla karotāju garastāvokli.
Mūsu spēku kreisā grupā ietilpa Latgales partizāņu, 8. Daugavpils, un 7. Siguldas kājn. pulki, Latgales artil. pulka divas baterijas, Latgales esk. un inženieru rota. Kreisās grupas vadība atradās Latgales divīzijas komandiera pulkv. K. Berķa rokās, kuram padeva arī centrā esošos 1. Liepājas un 2. Ventspils kājn. pulkus.
Kreisas grupas spēk
Dažādu apstākļu dēļ, kreisās grupas daļas nepaguva laikā ieņemt izejas stāvokli, kāpēc uzbrukuma sākumu vajadzēja atlikt uz 9. janvāri.
Saskaņā ar Armijas virspavēlnieka direktīvu, Latgales divīzijas komandieris pulkv. K. Berķis pavēlēja 8. Daugavpils kājn. pulkam uzbrukt virzienā no Liepnas uz Katliešiem un no Stampaki uz Viļaku, Latgales partizāņu pulkam — virzienā uz Jaunlatgali un Kārsavu; 1. Liepājas pulkam, vadoties no Partizāņu pulka sekmēm, sekot tā labam spārnam, bet 2. Ventspils kājn. pulkam uzbrukt virzienā gar Krustpils-Rēzeknes dzelzceļu; 7. Siguldas pulkam palikt divīzijas rezervē. Mūsu kreisam spārnam bija uzdots sasniegt Berjozki (10 km A. no Liepnas), Nikoļskaja (Z.-A. no Jaunlatgales) līniju, kur nocietināties pret varbūtējiem uzbrukumiem no Ostrovas puses.
Operācijas
plāns.
Līdz ar to svarīgais Jaunlatgales ceļa mezgls būtu ieņemts un nodrošināts, pie kam mēs varētu sākt uzbrukumu dienvidaustrumu virzienā, atbrīvojot Rēzekni un Ludzu.
Uzbrukuma apstākļi bija ļoti grūti: mežains, ēkām nabadzīgs apgabals, ļoti daudz sniega un auksts laiks, bet mūsu kareivji samērā vāji apģērbti, ceļu ļoti maz un tie paši aizputināti.
9. janvāra rītā sākās mūsu kreisās grupas uzbrukums. Šai dienā 8. Daugavpils kājn. pulks ar kaujām ieņēma Viļaku un Katleši, pie kam Viļakas rajonā nonāca Vecgulbenes-Jaun-
Kreisās
grupas
uzbrukums.
latgales dzelzceļi! līnijas tuvumā (pret Vecuma st.). Latgales partizāņu pulks 9. janvāri ar savu labo spārnu pārrāva ien. fronti un ieņēma Ruskuļevas mž., Salmavas pmž. un vairākas sādžas — 9 km rietumos no Kārsavas st.

10. janvāri 8. Daugavpils kājn. pulks ieņēma Vecuma st., bet Latgales partizāņu pulka I btl. — Kārsavas st., saņemot 4 lokomotīves un vairā kā 100 vagonu, bet 2. Ventspils kājn. pulks ieņēma Varakļānus.
11. un 12. janvārī ieņēma Baltinavas st. un Skangaļu st., kā arī Viļānu miestu.
Jaunlatgales virzienā mūsu uzbrukums gāja lēni uz priekšu, jo lielinieki te pieveda jaunus spēkus un, savu bruņoto vilcienu pabalstīti, svarīgo Jaunlatgales ceļa mezglu sīvi aizstāvēja, kāpēc arī nākošā dienā to neizdevās ieņemt.
18. janvārī sākās uzbrukums visā frontē. Mūsu daļas sekmīgi virzījās uz priekšu, un līdz 17. janvārim sasniedza Piedru-jas (pie Daugavas), Pušas, Antonopoles (20 km D.-R. no Rēzeknes), Dricāni (apm. 20 km Z.-R. no Rēzeknes) un Jaunlatgales līniju. 14. janvārī pēc sīvām cīņām ieņēma arī Jaunlatgales un Moročevas stacijas.
Kopējais
uzbrukuma.
Tagad tuvākais uzdevums bija — nodrošināt svarīgo Jaunlatgales ceļa mezglu no austrumiem un ziemeļaustrumiem, izvirzoties uz priekšu un ieņemot aizstāvēšanai ļoti izdevīgās Grešnaja Gora un Augšpils (Višgorodok) augstienes.
Cīņa dēļ šīm augstienēm bija ļoti sīva, jo lielinieki pievilka svaigus spēku, pie kam Grešnaja Gora vairākas reizes gāja no rokas rokā.
Lai nodrošinātu svarīgo Jaunlatgales mezglu un tālāk attīstītu uzbrukumu frontes kreisā spārnā, armijas vadība pasteidzināja Vidzemes divīzijas daļu pārvešanu no Dienvidfrontes uz Austrumfronti.
Vidzemes divīzija uz Austrumfronti.
Rēzeknes
ieņemšana.
Jau Jaunlatgales ieņemšanas laikā Austrumfrontē sāka pienākt Vidzemes divīzijas daļas: 15. janvārī Balvu stacijā pienāca 4. Valmieras kājn. pulka III btl.
Līdz ar to mūsu stāvoklis ziemeļos pamazām uzlabojās.
17. janvārī mūsu daļas bija pienākušas Rēzeknei uz 20 km, un 20. janvārī atradās no tās vairs tikai kādus 8—12 km, bet
21. janvārī Rēzekne krita mūsu rokās.
Rēzeknē saņēma apm. 500 gūstekņu, daudz ieroču, dzelzceļu materiālu un daudz citu mantu. Mūsu fronte vienā pašā dienā bija pavirzījusies uz priekšu apm. 25 km.

III. Vidzemes artil. pulka vienību pārvešana uz Austrumfronti un to kaujas darbība līdz pamiera noslēgšanai.

Nedaudzās atpūtas dienas Rīgā, Vidzemes artil. pulka vienības izlietoja materiālās daļas apmaiņai un savešanai kārtībā un kareivju apmācībai pie dižgabaliem.
Pulka vienības Rīgā.
šai laikā pulka vienības apmeklēja Sieviešu palīdzības korpusa priekšstāves un izdalīja kareivjiem siltu veļu, cimdus un zeķes.
Pirms izbraukšanas uz Austrumfronti, pulka vienības saņēma arī cilvēku papildinājumu — pa 20 līdz 30 kareivjiem uz bateriju.
20. janvārī Kārsavas stacijā ieradās 4. Valmieras kājn. pulka II btl. un novietojās Kārsavas st. apkaimē.
Vidzemes
divīzijas
ienākšana
frontē.
Tanī pašā dienā ien. pārnāca uzbrukumā pret 1. Liepājas kājn. pulka III btl., ieņēma Nesteru sādžu un draudēja pārraut dzelzceļa līniju ziemeļos no Kārsavas, kas aizkavētu pārējo Vidzemes divīzijas daļu pienākšanu Kārsavā, bet II btl. k-ris kapt. Kažociņš, uz savu iniciātīvu, ar divām rotām stāvokli atjaunoja, ieņemot Drikaškes un Nesteru sādžas.
Naktī no 20. uz 21. janvāri Kārsavas st. pienāca 4. Valmieras kājn. pulka I btl.
Pēc 4. Valmieras kājn. pulka I un II bataljonu ierašanos Kārsavas rajonā, Latgales divīzijas komandieris ķērās pie savu spēku pārgrupēšanas. Tā kā uzbrukumi Rītupes rajonam no rietumiem nebija devuši vēlamos rezultātus, pulkv. K. Berķis bija nolēmis tālākos uzbrukumus Rītupes virzienā izdarīt no dienvidiem ar Latgales partizāņu pulku, iepriekš izvirzot savas daļas dienvidos no Jaunlatgales pietiekoši tālu uz austrumiem, lai Latgales partizāņu pulka fronti varētu pagriezt pret Rītupi. Lai palielinātu spēkus uzbrukumam Rītupes virzienā, pulkv. Berķis paredzēja sašaurināt Latgales partizāņu pulka fronti, nomainot viņa labo spārnu ar pienākušiem 4. Valmieras kājn. pulka 2 bataljoniem. Reizē ar to bija nodomāts nodot atpakaļ
Latgales livīzijas ēku pār-upēšana.
1. Liepājas kājn. pulkam viņa III btl.
21. janvārī Latgales divīzijas komandieris pulkv. K. Berķis iesāka minēto pārgrupēšanu.
Nākošās dienās, turpinot Latgales atbrīvošanu, mūsu spēki strauji virzījās uz priekšu, un 24. janvārī bija sasnieguši Udinki, Goliševa, Poroški, Oniki, Bobili, Stanskaja līniju.
I&amp;gt;rukuma unājums. ichēma Ir. 18.
iūjienas
btr.
Nākošās dienās Austrumfrontē sāka pienākt arī Vidzemes artil. pulka baterijas, kuras no Rīgas izbrauca sekojošā kārtībā:
3. Rūjienas btr. 21. janvārī plk. 13,00 Zemitāna st. iekrāvās vagonos, kurus piekabināja pasažieru vilcienam; ešelons plk. 19,30 atstāja Rīgu, un caur Ieriķiem, Vecgulbeni un Jaunlatgali, 23. janvārī pienāca Kārsavas st., kur izkrāvās un, saskaņā ar Latgales divīzijas štāba priekšnieka rīkojumu, devās Latgales partizāņu pulka III btl. k-ra rīcībā. Dziļā sniega dēļ baterija ceļā pārvarēja daudz grūtību, un plk. 23,00 nonāca Koreckaja sādžā. Nākošā dienā baterija ieņēma pozicijas un nodibināja sakarus ar III btl. k-ri.
2. Cēsu btr. 24. janvārī ar IV divīziona pārvaldi plk.
2. Cchu btr.
11.00 Centrālā preču st. iekrāvās vagonos. Tā kā vagoni nebija apkurināti un temperātūra bija ap —20nR, tad vairāki kareivji apsaldējās. Ešelons atgāja tikai nākošā rītā plk. 06,30 un caur Ieriķiem, Vecgulbeni un Jaunlatgali 27. janvāri plk. 07,00 nonāca Kārsavas st., kur izkrāvās un, saskaņā ar Latgales divīzijas komandiera rīkojumu, devās Latgales partizāņu pulka III btl. k-ra rīcībā. Pamatojoties uz III btl. k-ra norādījumiem, baterija ieņēma pozicijas Oniki sādžas rajonā, ar nov. punktu Tjemeravā, un nodibināja sakarus ar III btl. k-ri.
IV divīziona štābs ar saimniecības daļu novietojās Kārsavā, bet 28. janvārī no Kārsavas pārvietojās uz Potaši sādžu.
4. btr. 29. janvārī plk. 22,00 izbrauca no Preču st. un
4. btr.
30. janvārī nonāca Jaunlatgales st., kur no Latgales divīzijas štāba priekšnieka saņēma rīkojumu — doties IV divīziona komandiera rīcībā uz Kārsavu. Vēlāk rīkojumu mainīja: baterijai pavēlēja izkrauties Jaunlatgales st. un stāties Latgales partizāņu pulka II btl. k-ra rīcībā. Pozicijas baterija atrada Šelino sādžas rajonā ar nov. punktu Turčinova sādžā. Plk.
16.00 baterija ieņēma poziciju un nodibināja sakarus ar II btl. k-ri Pitālovas sādžā.
Kad spēku pārgrupēšana bija pabeigta un Latgales partizāņu pulka fronte ievērojami sašaurināta, Latgales divīzijas komandieris atzina par nepieciešamu ķerties pie Jaunlatgales nodrošināšanas operācijas, uzbrūkot ar Latgales partizāņu pulku Rītupes virzienā no dienvidiem. Lai uzbrukums sekmētos, tad visas pakāpeniski pienākošās Vidzemes artil. pulka baterijas novietoja Latgales partizāņu pulka iecirknī.
Uzbrukums 25. janvāri.
Saskaņā ar operātīvo pavēli, viss uzbrukuma sma-gumpunkts bija likts uz Latgales partizāņu pulku un to pabalstošām Vidzemes artilērijas pulka baterijām.
4. Valmieras kājn. pulkam uzdevums bija pasīvs, bet vēlāk to grozīja un pulka vienībām uzdeva ar pakāpeniskiem uzbrukumiem sasniegt Zilupes līniju.
Uzbrukuma sākums bija nolikts uz 25. janvāri, bet iestājās ļoti auksts laiks un temperātūra nokritās līdz —25"R, kādēļ uzbrukumu atlika.
26. janvārī, uz Latgales partizāņu pulka III btl. k-ra pieprasījumu, 3. Rūjienas btr. plk. 08,30 atklāja uguni uz š a v r i n a s sādžu un kapsētu pa kreisi no sādžas, kur bija manama ienaidnieka spēku koncentrēšana. Baterija izšāva 166 šāviņus. Ienaidnieks ar artil. uguni apšaudīja 3. Rūjienas btr. nov. punktu, bet bez panākumiem.
3. Rūjienas btr. darbība.
28. janvārī plk. 15,00 ien. kājnieki no Svarinas sādžas, artilērijas pabalstīti, pārgāja uzbrukumā pret mūsu kājniekiem, pie kam ien. artilērija atklāja uguni uz 3 Rūjienas btr. nov. punktu. Uz kājnieku pieprasījumu, baterija atklāja uguni uz ien. uzbrūkošām ķēdēm un kapsētu, kurā ienaidnieks mēģināja slēpties.
Izšauti 152 šāviņi.
Nākošās dienās Latgales divīzijas frontē bija nelielas izlūku sadursmes. 4. Valmieras kājn. pulka un Kurzemes divīzijas daļas sekmīgi virzījās uz priekšu un līdz 1. februārim gandrīz visās frontes vietās sasniedza Zilupes upes līniju.

IV. Pulka vienību kaujas darbība Austrumfrontē pamiera laikā.

Kamēr mūsu karaspēks pakāpeniski tuvojās Latvijas austrumu etnogrāfiskām robežām, Maskavā notika pamiera slēgšanas sarunas. Sarunas noveda līdz pamieram, kurš stājās spēkā 1. februārī plk. 12,00. Pēc pamiera noteikumiem, abām pusēm kara darbība bija jāizbeidz un Latvijas karaspēkam jāpaliek uz Osvejas ezera, Zilupes (no viņas augšgala līdz Gorša-novas sādžai), Uškinas, Dulovas, Tarakanovas, Vaskovas, Grešnaja Gorās, Gorodišče, Krauju, Stupeņu, Bubencovas, Kat-lešu līnijas.
’a miera noslēgšana ar Padomju Krieviju. Schēma Nr. 19. Schēma Nr. 20.
Padomju Krievija apņēmās 10 dienu laikā atvilkt savu karaspēku ne mazāk kā 5 km uz austrumiem no šīs līnijas.
Tā kā pamiers skaitījās slepens, tad oficiāli kaps it kā turpinājās, un karaspēka daļām pamiera noslēgšana un iestāšanās netika darīta zināma. Pamiera noteikumi kara darbības turpināšanu nenoliedza, tikai mūsu karaspēks nedrīkstēja ar lieliem spēkiem pāriet uzbrukumā pāri līnijai, uz kuras tam bija paredzēts palikt. Turpretim izlūku darbība un nelielu daļu uzbrukumi pamiera noteikumiem nerunāja pretim.
Līnija, uz kuras paliks mūsu karaspēks, no mums vēl visur nebija sasniegta, un tā tad, tā vēl bija jāsasniedz.
No otras puses — Padomju Krievijas karaspēks nekur labprātīgi neaizgāja aiz norādītās līnijas, tad to nācās atspiest ar kaujām.
Tā kā nebija paredzams, ar ko beigsies miera sarunas, bija no svara, lai mūsu karaspēks paturētu savas augstās kaujas spējas arī turpmāk. Šā iemesla dēļ bija nepieciešams, lai karavīri neko nezinātu par pamiera noslēgšanu.
1. februārī Latgales divīzijas komandieris pavēlēja sala dēļ atlikto uzbrukumu iesākt 2. februārī. Latgales partizāņu pulkam un 8. Daugavpils kājn. pulkam vajadzēja uzbrukt Rītupes virzienā, bet
Opcrāciju
turpinājuma
4. Valmieras un 1. Liepājas kājn. pulkiem tai pašā laikā izvirzīties līdz Zilupei. Uzdevuma izpildīšanai Latgales partizāņu pulka komandieris pavēlēja III btl. ar 3. Rūjienas btr. ieņemt Savrinas un Belkinas sādžas; I bataljonam ar 2. Cēsu btr ieņemt Lotašu, Pezeršokas, Jeremišku sādžas un Emilov-kas mž.; II bataljonam ar 1. Valmieras btr. ieņemt Višgorodu, apejot to no dienvidiem un dienvidrietumiem.
Jau iepriekšējā dienā bateriju komandieri, saziņā ar btl. komandieriem un uz viņu norādījumiem, izdarīja mērķu piešaudi.
Uzdevuma izpildīšanai 2. februārī:
2. Cēsu btr. viens vads plk. 04,30 noņēmās no pozicijām pie Oniki un plk. 06,40 nostājās pozicijā pie Sorokino; nov. punkts — Tjemereva. Plk. 09,35 baterija atklāja uguni uz Petrušonki, Jeremjoški sādžām un Emilovkas mž., izlaižot 175 šāviņus.
Ienaidnieks pānikā bēga un Latgales partizāni plk. 15,00 bez kaujas iegāja minētās sādžās. Pēc kaujas baterijas v a d 3 atgriezās pozicijās pie Oniki.
3. Rūjienas btr. plk. 09,30 atklāja uguni uz Savrinas sādžu. Ienaidnieks atkāpās, un mūsu partizāni sādžu ieņēma. Pēc tam baterija pārnesa uguni uz kapsētu, kas atradās starp šavrinas un Belkinas sādžām, jo tur ienaidnieks pulcējās pretuzbrukumam. Lai ienaidnieks nevarētu pievilkt rezerves, viens btr. vads turēja zem uguns ceļu no Belkinas sādžas un pašu sādžu. Ar baterijas sekmīgu uguni ienaidnieku no kapsētas un sādžas izsita un mūsu partizāni ieņēma nocietināto šavrina, Belkina un Sjelcovo Gora kalnu grēdu. Baterija izšāva 200 šrapn. un 30 gran.
1. Valmieras btr. pabalstīja ar savu uguni II btl. uzbrukumu Višgorodas miestam, pēc kura ieņemšanas pārnesa uguni uz mērķiem, kiiļ-i atklājās sakarā ar mūsu partizāņu virzīšanos uz priekšu.
Visā Latgales partizāņu pulka frontē uzbrukums sekmīgi virzījās uz priekšu, un līdz vakaram pulka daļas sasniedza Bjelkina, Antoškava, Tušinka, Rjadkina, Sagrivje, Sapugņeva un Vaskova līniju.
Ienaidnieks, pastiprināts ar pievilktām rezervēm un pabalstīts no bruņotiem vilcieniem, vairākas reizes pārnāca pretuzbrukumā, bet visur tika atsists.
8. Daugavpils kājn. pulks, pēc sīvas cīņas, ieņēma Grešnaja Gora augstieni.
Kā redzams no Latgales divīzijas kaujas darbības apraksta, mūsu artilērija ar labi tēmētu uguni lielā mērā sekmējusi kājnieku uzbrukumu, apšaudīdama ienaidnieka bruņotos vilcienus, baterijas un kājnieku pozicijas.
Par artilērijas darbību ļoti atzinīgi izsakās arī Armijas virspavēlnieka štāba priekšnieks ģen. Radziņš, rakstot savā grāmatā
'ii. Radziņa atzinums ir artilcri-s darbību.
«Latvijas atbrīvošanas kaf.s» II daļā sekojoši: kā Partizāņu, tā Daugavpils pulka sekmes šās dienas uzbrukumā bija dibinātas uz mūsu artilērijas uguns sekmīgu pabalstu. Pa iepriekšējo kluso laiku mūsu artilērija bija pavairojusies un nostājusies tuvu savu kājnieku pozicijām, iepazinusies ar apvidu un ierīkojusi novērošanas punktus; tādēļ ienaidnieka baterijas un bruņotie vilcieni tika apkaroti un mūsu kājnieki tika uz priekšu. Visos iepriekšējos uzbrukumos trūka artilērijas pabalsta, kādēļ mūsu kājnieki bija pilnīgi padoti ienaidnieka artilērijas un bruņoto vilcienu ugunīm. 3. februārī ienaidnieks pārgāja uzbrukumā Jaunlatgales rajonā gandrīz uz visas frontes. Sevišķi stiprus uzbrukumus ienaidnieks veda Višgorodas un Grešnija Gora rajonos. Ienaidnieka uzbrukumi, kā vienmēr, tika vesti ar divu bruņoto vilcienu uguns pabalstu. Bet šoreiz bruņotos vilcienus sastapa mūsu artilērijas uguns; ar labi mērķētu uguni abi bruņotie vilcieni sabojāti, kādēļ arī ienaidnieka kājnieku uzbrukumi tika viegli atsisti, ienaidnieks bija cietis stiprus zaudējumus.»
Pārejot pretuzbrukumā, mūsu daļas sasniedza Kuzņecova, Dulova, Grozdova, Lomancii, Svistuchino, Sagrivje un Staši līniju.
3. februārī IV divīziona operātīvā daļa pārgāja uz Koreckaja sādžu, bet 2. Cēsu btr. uz Višgo-r o d u, kur plk. 12,40 ieņēma pozicijas baznīcas r a j o n ā, ar nov. punktu bazn. tomī.
Lai sasniegtu paredzēto līniju, Latgales partizāņu un
. februāra /.brukums.
8. Daugavpils kājn. pulka daļas turpināja uzbrukumu. Pabalstot daugavpiliešu uzbrukumu, 2. Cēsu btr. viens vads plk. 08,00 izbrauca pa šoseju un plk. 08,30 viena h a u b i c a ieņēma poziciju pie šosejas, 1 km ziemeļaustrumos no Višgoroda un, uz IV btl. k-ra pieprasījumu, a t k 1 ā j a uguni uz Gorsku. Pēc 30 šāviņiem ienaidnieks bēga no sādžas un to plk. 09,30 daugavpilieši ieņēma.
Plk. 15,15 otrā haubica nostājās pozicijā pie šosejas, netālu no Vaskovas sādžas, un atklāja uguni uz augstumiem ziemeļos no S t a š i un R j e č i n a.
Tas bija savā ziņā rets gadījums: 2. Cēsu btr. haubica rikšos izbrauca uz priekšu, lai glābtu daugavpiliešu instruktoru rotu, kura cieta no lielā pārspēkā uzbrūkošā ienaidnieka. Pēc tam, kad haubica atklāja uguni, situācija drīz vien mainījās: daugavpilieši ieņēma Rječinu un minētos augstumus; rota no uzvarētās pārvērtās uzvarētājā un gāja uz priekšu.
Pēc kaujas, izšaujot 53 šāviņus, haubica atgriezās Višgo-rodā un nostājās iepriekšējā pozicijā.
3. Rūjienas btr. viens vads plk. 06,00 noņēmās no pozicijām pie Koreckaja un plk. 09,00 nostājās pozicijā pie Š k u r ļ i sādžas, ar nov. punktu Svja-ticas kalnā.
4. baterija, saskaņā ar Latgales partizāņu pulka 11 btl. k-ra rīkojumu, izbīdīja vienu lielgabalu uz pozicijām 0,5 km rietumos no Torcina, ar nov. punktu pie Iludjaki sādžas. Plk. 13,20 lielgabals atklāja uguni uz ienaidnieku, kas atradās uz augstumiem ziemeļos no Staši. Lgb. izšāva 47 šāviņus.
Ar 3. un 4. februāra kaujām Latgales partizāņu pulks bija sasniedzis paredzēto līniju. Arī 4. Valmieras kājn. pulks ar kaujām sasniedza Zilupi līdz Vistavkai.
Pulka štābs iekrāvās Preču st. 5. februārī un plk.
Pulka štāba un V dzn. ierašanās A. frontē.
Bateriju kaujas darbība 5. un 6. febr.
23,00 izbrauca uz Austrumfronti. Kārsavā pienāca arī V divīziona pārvalde un I divīziona 2. bate-r i j a.
Nākošās dienās gandrīz katru dienu ienaidnieks uzbruka mūsu pozicijām. šos uzbrukumus kājnieki ar mūsu artilērijas pabalstu vienmēr atsita.
5. februārī 2. Cēsu btr. plk. 12,10 izbrauca uz Vaskovas sādžu, kur netālu no šosejas ieņēma poziciju un plk. 14,10 atklāja uguni uz S z i p a 1 i, B o ļ š a j a M e ļ ņ i c a, M ā 1 a j a M e ļ ņ i c a, V i r i s š e v a, S z t i j e-k a 1 o v a (Strekalova) sādžām un augstumu starp minētām sādžām. Baterija izlaida 51 šāviņu.
3. Rūjienas btr. II vads noņēmās no pozicijām pie Koreckaja un plk. 08,30 nostājās kopā ar I vadu pie škurli sādžas. Plk. 11,30 baterija apšaudīja Kovrigi un Sukareva sādžas. Līdz ar mūsu uguns atklāšanu, ienaidnieks sāka apšaudīt Svjaticas un Gorbatices sādžas, kurās atradās mūsu kājnieku daļas; arī baterijas nov. punktu stipri apšaudīja, bet 3. Rūjienas btr. uguns drīz vien apklusināja ien. b a-t e r i j u.
Plk. 13,00 3. Rūjienas btr. beidza šaut. Izšauti 39 šāviņi.
6. februārī Partizāņu pulka frontē, šosejas virzienā un no Kavrigu un Sukarevas sādžu puses, ienaidnieks gatavojās nākt uzbrukumā. No agra rīta viņš ar artil. un ložm. uguni apšaudīja mūsu kājnieku daļas, kā arī 3. Rūjienas btr. nov. punktu Svjaticas kalnā.
Plk. 12,00 3. Rūjienas btr. atklāja uguni ut: minētām sādžām. Pēc nedaudz šāviņiem, ienaidnieka ložmetēju uguns apklusa un bija redzams, ka viņa kājnieki bēg no minētām sādžām uz tuvējo mežu.
Baterija beidza šaut plk. 13,00; izšauti 57 šāviņi.
Latgales partizāņu pulka frontē bija izlūku darbība. Plk.
09,00 kāda ien. baterija, kas atradās Zorinas sādžas rajonā, sāka apšaudīt partizānus. 3. Rūjienas btr. plk. 17,00 atklāja uguni uz minēto bateriju un to apklusināja.
4. baterija, uz II btl. k-ra rīkojumu, plk. 10,45 noņēmās no pozicijām un izgāja caur Višgorodu uz H u d j a k i sādžu, kuj-as tuvumā plk. 13,30 ieņēma poziciju ar nov. punktu M. Rjecinā.
8. un 9. februārī, baterija izdarīja mērķu piešaudi uz B. Meļņica ziemeļ- un dienvidgalu. Ienaidnieks plk. 16,10 apšaudīja btr. nov. punkta rajonu, pārraujot btr. tēlefona līniju.
febr.
8. februārī Kārsavā ieradās 4. Valmieras kājn. pulka III
btl.
9. februārī Kārsavas st. pienāca Vidzemes artil. pulka štābs.
Uz Armijas virspavēlnieka rīkojumu, visas Austrumfrontes karaspēka daļas palika ieņemtās pozicijās un iesāka to no-cietināšanu. Turpmāk notika vienīgi vietēja rakstura sadursmes un izlūku gājieni.
Laikā no 9.—20. februārim pulka bateriju darbība aprobežojās ar varbūtēju mērķu piešaudi un ienaidnieka priekšējo daļu, kā ari viņa bateriju poziciju un nov. punktu apšaudi.
. febr.
2. Cēsu btr. viens vads 13. februāri plk. 09,00 ieņēma poziciju Klimovas sādžas ziemeļrietumu nomalē, ar nov. punktu M. Rječinā.
14. februārī baterija piešāva mērķus B. Meļņica rajonā.
3. Rūjienas btr. 13. februārī plk. 16,00 ar 19 š ā-viņiem izklīdināja Kovrigi un Djulbi sādžās pulcējošos ien. kājniekus.
4. baterija 9. februārī plk. 10,45 izdarīja mērķu piešaudi M. un B. Meļņicu un Biročeva sādžu rajonos.
10. februārī plk. 09,15 baterija atklāja uguni uz M. Meļņicu sādžu, kur grupējās ien. kājnieki.
11. februārī plk. 11,00 baterija apšaudīja M. M e ļ ņ i c a s sādžu.
12. februārī kāda ien. baterija apšaudīja mūsu kājniekus, kas atradās M. Rječinas sādžā. Uz II btl. k-ra pieprasījumu, baterija apšaudīja ien. nov. punktu pie B. M e ļ ņ i c a s. Ien. baterija apklusa. Tas pats notika nākošā dienā.
15. februārī 3. Rūjienas btr. nov. punktu pārcēla uz Staši sādžu.
17. februārī ien. apšaudīja 3. Rūjienas btr. nov. punktu. Baterija atklāja uguni uz ienaidnieka nov. punktu Pustaši sādžā, un novērotājus padzina.
5. baterijas vads pie Miņinas 10. februārī plk. 16,15 izdarīja mērķu piešaudi Nočevas un Vinčevas sādžu rajonos.
13. februārī plk. 15,20 baterijas vads piešāva Isajevo sādžu.
15. februārī vads pie Miņinas noņēmās no pozicijām un nostājās rezervē Goliševas sādžā.
Stāvokli» A. frontē februāra vidfl.
Februāra vidū Austrumfrontē bija jau sapulcējusies visa Vidzemes divīzija, bez 6. Rīgas kājn. pulka un 1. Valmieras baterijas.
18. februāri Armijas virspavēlnieks Vidzemes divīzijas komandierim padeva frontes centra rajonu.
Kurzemes divīzijai bija padoti — 3. Jelgavas, 9. Rēzeknes,
2. Ventspils kājn. pulki un landesvērs;
Vidzemes divīzijai — 1. Liepājas, 4. Valmieras un 5. Cēsu kājnieku pulki;
Latgales divīzijai — Latgales partizāņu, 8. Daugavpils un
7. Siguldas kājn. pulki.
Šāds pulku sadalījums divīzijās nebija izdevīgs, bet pagaidām tas bija nepieciešams, lai nostiprinātu ieņemto līniju, noorganizētu apsardzību, nodibinātu sakarus un satiksmi.
Artilērijas darbības saskaņošanai, pulka komandieris 20. un 24. februārī atdeva sekojošas pavēles.
Ļoti slepeni.
Vidzemes artilērijas pulka Kaujas pavēle Nr. 1.
Korsovkā, 20. februāri 1920. g. Karte: 1: 126000.

1. §•

Saskaņā ar Vidzemes divīzijas pavēli Nr. 04, manim operātīvā ziņā ir padotas: V artilērijas divīziona I un 11 baterijas un Kurzemes artilērijas pulka 2. divīziona 2 baterijai un I divīziona viena baterija.
2- §•
Pavēlu IV artilērijas divīziona komandierim līdz ar esošiem divīziona
2. un 3. baterijām pāriet Latgales divīzijas komandiera rīcībā.
I artilērijas divīziona 1. baterija (4X3") tiek izņemta operātīvā ziņā no IV artilērijas komandiera rīcības. Pēdējam dot priekšrakstu
1. baterijas komandierim ar esošo bateriju pārnākt uz Korsovku manā rīcībā.

6. §.

V divīziona 1. baterijai savienoties (3X3") ar 4. Valmieras kājn. pulka 2. bataljona komandieri, kura rajonu baterija apkalpo. Baterijai piešaut punktus pēc 2. bataljona komandiera aizrādījumiem.
7. §•
Par divīzijas kreisā spārna artilērijas grupas (V div. 1. un 2. btr.) priekšnieku ieceļu V divīziona komandieri, kuram nostāties līdz ar saimniecības daļu iekš Tocn. gb. Gavri. Sakarus ar mani turēt caur 4. Valmieras pulka centrāli.
Divīzijas kreisā spārna pārgrupēšanu izdarīt naktī no 20. un 21. februāri.
Par divīzijas labā spārna operējošo bateriju (pie 1. Liepājas kājnieku pulka) priekšnieku ieceļu 2. divīziona komandieri, kuram nekavējoši stāties 1. Liepājas kājnieku pulka komandiera rīcībā.
Grupu priekšniekiem paziņoju stingrai ievērošanai un izpildīšanai kārtēju ziņu termiņu iesūtīšanu pulka štābam:
1) Operātīvie ziņojumi iesūtāmi katru dienu plk. 7,00 un plk. 19,00.
2) Izlūkošanas ziņojumi katru dienu plk. 6,00.
3) Ziņas par karaspēka pārvietošanu — katru dienu plk. 16,00.
4) Ziņas par trofejām un zaudējumiem — katru dienu plk. 14,00.
16. §•
Pulka štābs atradīsies pagaidām līdz sevišķam rīkojumam — Korsovkas miestiņā.
Pulka komandieris kapitāns Dannebergs.
Operātīvās daļas adjutants leitnants Smilga.
Ļoti slepeni.
Vidzemes artilērijas pulka Kaujas pavēle Nr. .2.
Koivsovkā, 24. februārī 1920. g.
plk. 19,00. Karte: 1:126000.
1- §■ 1
Izmainot manā pavēlē Nr. 1 no 20. II 2. § par labās divīzijas artilērijas grupas priekšnieku ieceļu I diviziona 1. baterijas komandieri.

2. §.

I divīziona 1. baterijas komandierim baterijas komandēšanu nodot baterijas vecākam virsniekam un pašam stāties 1. Liepājas pulka komandiera rīcībā.
3. §.
Grupas priekšniekiem nekavējoši piesūtīt man baterijas dislokāciju schēmas, norādot piešautus mērķus, novērošanas punktus u. t. t.
4- §.
Sakarā ar (Vidz. divīzijas pavēli Nr. 04 no 19. februāra 5. §) uzrādītām rezerves pozicijām grupu priekšniekiem izdarīt poziciju un attiecīgu novērošanas punktu rokognoscirovku priekš viņu padoto bateriju varbūtējām pozicijām:
Otrā līnija: labai grupai: rajonā — Balaiki-Bartuļi-Kosa-Szala.
Kreisai grupai: rajonā — Patrijejenka-Poroški-Mūchina-Kljukova-Kamjenka.
Trešā līnija: labai grupai; rajonā — Shitniški-Kotjki-Medrize-va-Boļ.-Rusariju.
Kreisai grupai: rajonā — Stravi-Birshevka-Gulbinka-Ģrišina-Mukaši.
Par rekognoscirovkas rezultātiem ziņot nekavējoši, piesūtot dislokācijas schēmas.

5. §.

Saskaņā ar priekšējā § atrastām pozicijām iztaisīt ceļu rekognosci-rovku uz aizmugures bāzēm, piesūtīt šo ceļu maršuta schēmatisku uzņēmumu ar īsu aprakstu.

6. §.

Labai grupai municijas noliktava — Rēzeknē; kreisai grupai — Kor-sovkas stacijā.
Vidzemes artilērijas pulka komandieris kapitans Dannebergs.
Operātīvās daļas adjutants leitnants Smilga.
Saskaņā ar šīm pavēlēm notika sekojoša artilērijas pārgrupēšanās.
Latgales partizāņu pulka iecirknī — IV diviziona komandiera padotībā palika 2. Cēsu un 3. Rūjienas baterijas. 3. Rūjienas btr. viens vads 21. februārī noņēmās no pozicijām pie Škurli sādžas un plk. 08,00 nomainīja 4. bateriju, ieņemot, viņas pozicijas pie Hudjaki sādžas ar nov. punktu Staši sādžā.
Pēc nomaiņas 4. baterija plk. 09,45 devās uz Sidorovka, kur nonāca plk. 15,45 un nomainīja I diviziona 1. baterijas tur stāvošo vadu. Baterija ieņēma pozicijas Sidorovkas sādžas rajonā, ar nov. punktu Dulova.
V diviziona pārvalde pārcēlās uz Gavri mž., 5. baterija atradās Goliševā atpūtā. 4. un 5. baterijas sastādīja Vidzemes divīzijas kreisā spārna artil. grupu ar V diviziona komandieri kapt. Jākobsonu kā grupas priekšnieku. 4. baterija bija nozīmēta 4. Valmieras kājn. pulka, 5. baterija — 5. Cēsu kājn. pulka tiešam pabalstam.
Divīzijas labā spārna artil. grupu sastādīja Kurzemes artil. pulka II divīziona 2. baterija un I diviziona 1. baterija.
Labās grupas baterijas ieņēma pozicijas 1. Liepājas kājn. pulka rajonā, I divīziona 1. baterija — Z^krutkas sādžas rajonā ar nov. punktu pie Mozuļi sādžas; II diviziona 2. baterija — Autoņķi sādžas rajonā ar nov. punktu pie Nemetckaja sādžas.
Latgales partizāņu pulka rajonā no 2. februāra līdz 16. .martam notika vietēja rakstura sadursmes. 2. Cēsu btr. viens vads atradās pozicijā pie Klimovas sādžas, otrs — Vaskovo rajonā pie šosejas, šauts netika.
3. Rūjienas btr. I vads atradās pozicijā pie Hudjaki, bet II vads — pie škurli.
11. martā ienaidnieks uzbruka mūsu partizāniem Gorska rajonā. Partizāni, baterijas un bruņotā auto pabalstīti, pārgāja pretuzbrukumā un vajāja ienaidnieku līdz st. Rītupe, Soliņa, Pavlova un Sipali līnijai.
3. KūjicnuH btr.
14. martā Latgales partizāņu pulka I btl. izdarīja pastiprinātu izlūkošanu Novoe Postroika virzienā. Pabalstot partizānus, baterijas 4. lielgabals plk. 10,30 izbrauca pa šoseju uz Vaskina sādžu, kur ieņēma poziciju un apšaudīja N. Postroika, kuru pēc tam partizāni ieņēma, saņemot 30 gūstekņus un vienu ložmetēju.
22. februārī plk. 07,30 divīziona komandieris pavēlēja II vadam atrast pozicijas Višgoroda-Puniņa rajonā, ar tādu aprēķinu, lai vads varētu apšaudīt Stariņa un Mikulina sādžas.
II vads 23. februārī plk. 06,00 noņēmās no pozicijām pie škurli, plk. 07,00 nostājās pozicijā pie Puņina sādžas ar nov. punktu Višgorodas bazn. tornī. 24. februārī ienaidnieka baterija no Voloņinas sādžas rajona apšaudīja mūsu partizāņu priekšējās daļas. Baterijas I vads plk.
11,00 atklāja uguni uz ien. baterijas nov. punktu. Pēc nedaudz šāviņiem ien. baterija apklusa. Pēc tam vads pārnesa uguni uz Mejņicas sādžu, kur bija redzama ienaidnieka kustība.
11. martā ba te rijas II vads plk. 06,00 atklāja uguni uz Stariņas un Sukareva sādžām, kupās ienaidnieks bija nocietinājies un pastāvīgi apšaudīja mūsu priekšgrupas. Pēc izlaistiem 25 šāviņiem ienaidnieks atkāpās, un partizāni minētās sādžas ieņēma.
13. martā ienaidnieks koncentrēja spēkus B. Meļņica sādžā. Baterijas I vads plk. 17,50 atklāja uguni uz minēto sādžu. Pēc tam partizāni to ieņēma.
14. martā ienaidnieks no jauna pulcināja spēkus B. Meļ-ņicas sādžā, bet baterijas I vada uguns to izklīdināja.
4. Valmieras kājn. pulka rajonā no 10. līdz 16. martam bija pastiprināta izlūku darbība.
4. baterija atradās pozicijās Sidorovka rajonā, nov. punkts — Dulova sādžā. 22. un 24. februārī baterija izdarīja mērķu piešaudi.
4. btr.
25. februārī plk. 15,20 baterija atklāja ugunī uz D u 1 b i sādžu, no kurienes ienaidnieks apšaudīja mūsu rotu Dulovā.
28. februārī no rīta ienaidnieks no Mikulinas sādžas puses uzbruka Demilovas sādžai, kurā atradās 8. rota: pabalstot savu kājnieku uzbrukumu, ien. artilērija apšaudīja Demidova sādžu un kalnu ziemeļaustrumos no sādžas, izlaizdams apm. 70 šāviņu.
4. baterija plk. 07,00 atklāja uguni uz uzbrūkošām ienaidnieka ķēdēm un tās izklīdināja. Pēc uzbrukuma atsišanas, beterija piešāva mērķus Djulbi un Kovrigi sādžu rajonos. 28. februārī V baterija izšāva 124 šāviņus.
10. marta vakarā ienaidnieks, apm. 4 rotu stiprumā, ar vairākiem ložmetējiem, pārgāja uzbrukumā un, virzoties gar Ludzas upes abiem krastiem, ieņēma Strodu sādžu. 8. rota, pabalstīta ar 4. baterijas un savu ložm. uguni, pārgāja pretuzbrukumā un sarkanos no Strodu sādžas padzina.
11. martā notika kājn. izlūku darbība Pustoje Voskresenije un Krivoi Pogost sādžu rajonos, pie kam mūsu izlūki ieņēma Krivoi. Pogost sādžu.
12. martā plk. 14,15 4. baterija apšaudīja Pustoje Voskresenije sādžu, kur pēc kājnieku ziņām bija apm. 60 sarkanarmiešu ar 2 ložmetējiem. Sādžā izcēlās ugunsgrēks.
13. martā ienaidnieks pret II btl. iecirkni mēģināja atjaunot savu agrāko stāvokli un ieņemt iepriekšējā dienā pazaudētās pozioijas. No rīta kāda kolonna, apm. 2 rotu stiprumā ar nelielu jātnieku nodaļu, virzījās no Aņņinskoje sādžas uz Krivoi Pogost pusi. Kolonnu pie Strigaļņikovas sādžas apšaudīja 5. rotas izlūki. Tomēr sarkanie, izklaidētā iekārtā turpināja tuvoties II btl. pozicijām. Kad kāda ien. ķēde iznāca caur Strigaļņikovu un baterijas novērotājiem bija labi saredzama, baterija atklāja u? to uguni, un piespieda ienaidnieku nekārtībā atkāpties.
šoreiz baterija viena pati pieveica ienaidnieku un kājniekiem kaujā nemaz nevajadzēja piedalīties.
Redzēdami, ka dienas laikā neizdodas ieņemt agrākās pozicijas, sarkanie naktī no 14. uz 15. martu ieņēma Kavrigi, Djulbi un Mikulina sādžas.
II btl. komandieris pavēlēja 15. marta rītā 8. rotai ar baterijas pabalstu izsist ienaidnieku no ieņemtām sādžām. Plk.
10,00 4. baterija atklāja uguni uz Djulbi:
ienaidnieks sādžu atstāja, bet pēc tam sāka koncentrēties Mi-kulinas sādžā, no kurienes plk. 10,45 8. rota viņu ar strauju uzbrukumu izsita. Ienaidnieks nekārtībā atkāpās Pustoje Voskresenije virzienā.
Pēc 15. marta neveiksmēm, ienaidnieks vairs nemēģināja tuvoties II btl. pozicijām, bet palika uz Preipadkova, Pustoje Voskresenije, Rogova un Poddubno līnijas.
1. Valmieri btr. ierašan A. frontē
Līdz 25. februārim 6. Rīgas kājn. pulks ar piedalīto
1. Valmieras bateriju atradās Palangas, Rucavas rajonā. 25. februārī pulku nomainīja 10. Aizputes kājn. pulks, bet 1. Valmieras bateriju — X artil. divīziona 1. baterija.
26. februārī plk. 08,00 1. Valmieras btr. uzsāka gājienu uz Priekules st., kur nonāca 1. martā, iekrāvās ešelonā un plk. 17,20 izbrauca uz Rīgu, kur 2. martā plk. 08,30 pienāca Zemitāna st. Baterija novietojās kazarmās pie 1905. g. parka, kur palika līdz 13. martam.
14. martā 1. Valmieras btr. no Zemitāna st. izbrauca uz Ludzu, kur pienāca 15. martā plk. 06,00. Plk. 09,00 baterija no Ludzas izbrauca uz Verest mž., kur nonāca plk.
17,00. Nākošā dienā plk. 08,30 baterija uzsāka gājienu pa Verest mž., Zelten, Valaiki, Mivreniki, Dolgošeja, Slabadince Zakrutka ceļu. Plk. 16,00 baterija nonāca Zakrut-kā, kur ar savu I vadu nomainīja Kurzemes artil. pulka Idzn. 1. btr., ieņemot minētās baterijas pozicijas. Baterijas II vads pagaidām apmetās Petrušenki sādžā un nākošā dienā pārgāja uzZabolotjes sādžu. Baterijas rezervi atstāja Dolgošejas sādžā.
18. novembrī bateriju pakļāva II dzn. k-rim, kā labās artil. grupas komandierim.
Saskaņā ar 6. Rīgas kājn. pulka k-ļ-a pavēli, 1. Valm. btr.
I vadu piedalīja 6. Rīgas kājn. pulka III btl., bet II vadu —II btl.
Bataljoni 20. martā, nomainot 1. Liepājas kājn. pulka daļas, ieņēma: III btl. — Tolkači, Ostaševa, Vorobjovka, Sņit-ņiki un Vindriži; II btl. — Dimava, Mazuļi mž., Povsjevo, širjājevo, Pļeviška, Gluchova, Agroševa un Gorbunova. 1. V a 1-mieras btr. vadi novietojās sekojoši: II btl. rajonā pie Zakrutka — I vads ar nov. punktu Mosulu mž.; III btl. rajonā pie Skomorchovo — II vads; vads no Zaborjes izbrauca
20. martā plk. 14,00 un plk. 18,50 ieņēma pozicijas sādžas rietumu nomalē, ar nov. punktu pie Astaševas sādžas.
Līdz 1. Valmieras btr. ierašanos, Austrumfrontē bija ieradušās visas Vidzemes artilērijas pulka baterijas.

V. Spēku pārgrupēšana un kaujas darbība Austrum-frontē no 24. marta līdz 1. maijam 1920. g.

Tā kā Austrumfrontē bija ieradušās visas Vidzemes divīzijas daļas, un frontē viss bija mierīgi, tad Armijas virspavēlnieks pavēlēja:
1) Vidzemes divīzijas komandierim pulkv. M. Peniķim
1. Liepājas kājn. pulku pēc nomaiņas nosūtīt Kurzemes divīzijas komandiera rīcībā.
2) Visiem pulkiem fronti ieņemt ar 2 bataljoniem, bet vienu bataljonu atstāt rezervē.
Tā kā 4. Valmieras kājn. pulks ieņēma fronti apm. 30 km garumā, tad viena bataljona atvilkšanai rezervē bija nepieciešami saīsināt fronti, kādēļ Armijas virspavēlnieks pavēlēja Latgales divīzijas komandierim pulkv. K. Berķim nomainīt
4. Valmieras kājn. pulka daļas līdz Baltinovasi, Drikašku un Gluchoje ezera (visus punktus Latgales divīzijai) līnijai.
Saskaņā ar Latgales divīzijas k-ra pavēli, bija paredzama arī 4. baterijas noņemšana no pozicijām. Lai iecirknis nepaliktu bez artilērijas pabalsta, IV dzna k-ris 23. un 24. martā pārgrupēja savu artilēriju, pavēlot 2. Cēsu btr. I vadam noņemties no pozicijām pie Klimova un nomainīt 3. Rūjienas btr. II vadu pie Puņino, kuram savukārt vajadzēja nostāties pozicijā pie Klimova. Nomaiņa notika 23. martā.
&amp;gt;ārgrupē-
šana.
24. martā baterija piešāva mērķus Stariņa, Djulbi un Kav-rigi sādžu rajonos.
25. martā 3. Rūjienas btr. I vads plk. 17,00 atklāja uguni uz B. Meļņica sādžu, kur bija redzama ienaidnieka grupēšanās. Ienaidnieks izklīda. Pēc tam vads uguni pārnesa uz Volnova Gora mājām, kur ienaidnieks izdarīja nocietināšanās darbus.
No plk. 17,00 līdz 18,00 1. Valmieras btr. apmeklēja Vidzemes divīzijas k-ris pulkv. M. Peniķis.
26. martā 1. Valmieras btr. I vads, pabalstot kājnieku izlūku darbību, plk. 15,30 atklāja uguni uz Kločka un Machilova sādžām.
4. baterija 29. martā plk. 08,00 noņēmās no pozicijām un novietojās rezervē Oniki sādžā.
29. martā 2. Cēsu btr. II vads pārvietojās uz rezerves pozicijām pie Suslovo Gora, kur nostājās plk. 15,00 ar pamatvirzienu uz Lemaši.
12. martā par kaujas nopelniem paaugstināja par kapteiņiem: 1. Valmieras btr. komandieri vltn. Dombrovski un 2. Cēsu btr. k-ri vltn. Dūmu.
2. Cēsu btr. k-ris kapt. Dūmu iecēla par Zemgales artil. pulka XI dzna k-ri. Baterijas komandēšanu 14. martā pieņēma kapt. Vildbergs.
Paaugstināšanas un pārmaiņas pulkā.
IV dzn. k-ris kapt. Skujenieku pārcēla uz Artilērijas pārvaldi. Viņa vietā par divīziona komandieri iecēla 1. Valmieras btr. k-ri kapt. Dombrovski, kurš divīziona komandēšanu pārņēma 17. martā.
Par 1. Valmieras btr. k-ri iecēla vltn. Apini, kurš pie baterijas komandēšanas stājās 14. martā.
Pulka adjutantu vltn. Drengeri iecēla baterijas komandiera amatā Zemgales artil. pulkā.
25. martā adjutanta pienākumus pieņēma ltn. Smilga.
28. martā kapteiņa dienesta pakāpē paaugstināja 3. Rūjienas btr. komandieri vltn. Balodi.
Uz 1. aprīli pulka novietojums bija sekojošs:
Pulka novietojums 1. IV 20. un pārmaiņas pēc 1. IV.
Pulka štābs — Kārsavā.
IV dzna štābs — Mostiča sādžā.
Saimniecības daļa — Baltinovā.
1. Valmieras btr. I vads — pozicijās pie Zakrutka.
„ „ II „ — „ „ Skomorchovo.
2. Cēsu btr. I „ — „ „ Puņino.
„ „ II „ — „ „ Suslova Gora.
3. Rūjienas btr. I „ — „ „ Hudjaki.
„ „ II „ — „ „ Kļimovkas.
V dzna štābs — Bielobroje sādžā, saimniecības daļa — Gavri sādžā.
4. baterija — rezervē Oniki sādžā.
5. „ — „ Goliševa miestā.
2. aprīlī pulka komandieris kapt. A. Dannebergs pavēlēja
V džn. k-rim izlūkot 4. un 5. baterijām pozicijas un ceļus uz pozicijām:
4. btr. — 4. Valmieras kājn. pulka I btl. pabalstam — Lagosiki, Ljaševo, Gavori, Ljamori rajonā;
5. btr. — 5. Cēsu kājn. pulka I btl. pabalstam — Miņina, Uješkina rajonā. Bateriju komandieri izlūkoja pozicijas:
4. baterijai pie Uglovka sādžas, ar nov. punktu Gavori sādžā.
5. baterijai pie Miņinas sādžas, ar nov. punktu Moljevo un Volodkinas sādžās.
3. aprīli pulkā atgriezās vltn. Drengers un pieņēma no kapt. Vidberga 2. Cēsu baterijas komandēšanu.
4. aprīlī sākās Lieldienu svētki. Uz svētkiem «Sieviešu palīdzības korpuss» bija atsūtījis dāvanas: cigaretes, tabaku un olas. Arī priekšniecība bija parūpējusies par uztura uzlabošanu, izdalot rupjās maizes vietā baltmaizi un desas.
No 1. līdz 15. aprīlim frontē bez pārmaiņām.
14. aprīlī pulka komandieri kapt. A. Dannebergu par kaujas nopelniem paaugstināja par pulkvedi-leitnantu.
15. aprīlī pulka komandieris uzdeva divīziona baterijām ieņemt izlūkotās pozicijas.
6. baterija 16. aprīlī plk. 08,00 izbrauca no Goliševas un plk. 14,00 nonāca pie Miņinas sādžas, kur ieņēma pozicijas ar
I nov. punktu Moljeva (5. Cēsu kājn. pulka iecirknī) un II nov. punktu — Volodkina (5. Cēsu kājn. pulka III btl. iecirknī).
17. aprīlī 4. baterija izgāja no Oniki sādžas un plk. 19,00 nonāca pie Valovkas sādžas, kur nostājās pozicijā, ar nov. punktu pie Gavorij sādžas. Nākošās dienās abas baterijas piešāva mērķus.
Latgales partizāņu pulka iecirknī 16. aprīlī, pamatojoties uz Latgales divīzijas artil. priekšnieka rīkojumu, dzn. k-ris pavēlēja 2. Cēsu btr. k-rim baterijas II vadu pārvietot uz jaunām pozicijām pie Blonti, ko izpildīja tajā pašā dienā. Nov. punkts Dulovas sādžā. 2. Cēsu btr. I vads no plk. 09,00—10,20 izdarīja mērķu piešaudi Bronti, Strodi, Djulbi, Stomari un Stariņa sādžu rajonos.
Bateriju
darbība
Latgales
partizāņu
pulka
iecirknī.
Plk. 14,25 2. Cēsu btr. I vada viens lielgabals izbrauca uz priekšu un nostājās pozicijās pie Gorbatiči sādžas, no kurienes izdarīja mērķu piešaudi Skadiņa un Mikuļino sādžu rajonos.
17. aprīlī II vads turpināja mērķu piešaudi Sitiki, Krivoi Pogost un Koskino sādžu rajonos.
18. aprīlī 3. Rūjienas baterijas rajonā no B. Meļņica puses ienaidnieks ar artil. un ložm. uguni apšaudīja mūsu kājnieku pozicijas pie šosejas. Plk. 18,10 I baterijas I vads atklāja uguni uz ien. ierakumiem pie B. Meļņica sādžas. Pēc nedaudz šāviņiem, ien. artilērijas un ložm. uguns apklusa.
19. aprīlī 2. Cēsu btr. I vads izdarīja mērķu piešaudi Stariņas sādžas rajonā.
3. Rūjienas btr. rajonā ienaidnieks no B. Meļņica un kaps. pie tās atklāja stipru ložm. un šaut. uguni uz mūsu kājnieku ierakumiem, kuru priekšā karavīri strādāja pie stiepuļu aizžogojumu ierīkošanas. Plk. 13,45 baterijas I vads a t-klāja uguni uz minēto sādžu un kapsētu. Pēc nedaudz šāviņiem ienaidnieks apklusa.
Tā kā pirmā kaujas līnija jau bija pietiekoši nocietināta, divīzijas komandieris uzdeva pulku komandierim otrās kaujas līnijas izlūkošanu un nocietināšanu.
Slepeni.
Operātivā pavēle Vidzemes divīzijai Nr. 08.
Korsovkā, 16. aprīlī 1920. g. Karte: 1:126000.
1. §•
Izmainot un papildinot manu iepriekšējo operatīvo pavēli Nr. 04, uzdodu pulku komandieriem ķerties pie poziciju otro joslu ierīkošanas sekojošā līnijā: Popsuiki, Kosinaja, Sloboda, Jutševa, Mitšurinki, Pucal, Abritci, Kaki, Kojortci, Antonci, Armani, Kinci, Blaterova, Civiri, Miza, Stochodinci, Dolgije, Tatarinova, Aleksandrovka, Poddubova, Ostrov, M. Grivki kalnrinda līdz Rečnaja (uz kartes nav apzīmēta), M. Gankova, Rasstvorii, Vjekssina, Lomki, Gabani, Rudinovka, Ostrovka, Oz. Bolo-choje, Oz. Krivoje, Sztoloova, Krutaja, Natrješi, Bokava, Kamjanki.
Augšminētā līnijā ierīkojami ierakumi ar ložmetēju ligzdām tādos punktos, no kuriem viegli pārvaldīt apkārtni, un kuri uzķer ceļus uz mūsu aizmuguri. Vissvarīgākos atbalsta punktus vajaga arī apnest no visām pusēm ar drāti; vajadzīgās vietās iztīrīt uguns lauku no kokiem, krūmiem u. t. t.
3. §.
Artilērijas pulka komandierim aiz šās līnijas izmeklēt varbūtējas pozicijas un ierakumus un novērošanas punktus priekš baterijas.
Varbūtējās pozicijas priekš baterijas nozīmēt Bjerjesovkas, čižik, Slobodinci, Pusstoš, Gabani (uz Gabani-Vojevas līnijas) un Sili rajonos (abas pēdējās pozicijas domātas priekš 5. divīziona 1. baterijas.

6. §.

Pulka komandieriem rūpeties ari par varbūtējo (pēc pāriešanas uz otro līniju) apgādības ceļu un tiltu stāvokli.
Tilts pār Lša pie Berjezovkas 6. Rīgas pulka rajonā tiek taisīts no V. D. inženieru rotas; par gatavību tiks ziņots rajonā. Otrais apgādības ceļš (Nesteri-Gulbinka-Poroški) priekš 4. Valmieras pulka labots.
Vidzemes divīzijas komandieris pulkvedis Peniķis.
Štāba priekšnieks pulkv.-ltn. Spandegs. Operātīvās daļas priekšnieka v. i. kapitāns (paraksts).
Pamatojoties uz divīzijas komandiera pavēli, pulka komandieris pulkvedis-ltn. A. Dannebergs deva tuvākus norādījumus artilērijas poziciju izlūkošanai ar sekojošu pavēli:
Divīzijas kreisās artil. grupas priekšniekam.
Nr. 344.
Kārsavā, 20. apr. 1920. Ј. plk. 16,30.
Izmainot manu kaujas pavēli Nr. 2 no 24. II, saskaņā ar divīzijas pavēli Nr. 08, uzdodu aiz norādītās otrās kājnieku poziciju joslas izdarīt Jums padoto bateriju artilērijas poziciju un novērošanas punktu izmeklēšanu. Priekš V divīziona 1. baterijas rajons uzrādīts divīzijas pavēlē. Priekš V divīziona 2. baterijas — Pukstoš-Bjeršovka rajonā. Izmeklēto poziciju un novērošanas punktu krokus piesūtīt man ne vēlāk kā līdz 25. aprīlim.
Vidzemes artil. pulka komandieris pulkv.-ltn. Dannebergs.
Saskaņā ar minēto pavēli, bateriju komandieri izdarīja II līnijas varbūtējo poziciju izlūkošanu.
No 20. aprīļa līdz 1. maijam Latgales partizāņu pulka frontē 2. Cēsu un 3. Rūjienas baterijās — bez pārmaiņām. IV divīziona saimniecības daļa pārvietojās no Baltinovas uz Seļeva Gora.
Vidzemes divīzijas frontē, 5. Cēsu kājn. pulka rajonā rosīga kājnieku izlūku darbība. 4. baterija 20.,
21., 22. un 25. aprīlī piešāva mērķus Ljamoni, Tarasovkas un Bodij sādžu rajonos.
5. baterija 20. aprīlī, pabalstot 5. Cēsu kājn. pulka velosipēdistu rotas izlūku darbību, plk. 13,00 atklāja uguni uz ien. pozicijām Krasnoje miesta priekšā. 22. aprīlī plk. 15,10 baterija izdarīja vairāku mērķu piešaudi.
Lai noskaidrotu ien. spēkus un viņa novietojumu, 5. Cēsu kājn. pulka k-ris pavēlēja II btl. k-rim 30. aprīlī izdarīt pastiprinātu izlūkošanu Krasnoje miesta rajonā. Pēc ievāktām ziņām, apm. 2 km austrumos no miesta pie Perepecinas sādžas-atrodas ien. baterija. Bija paredzēts ieņemt Krasnoje miestu, un, ja iespējams, sagūstīt arī šo bateriju. Miestam vajadzēja uzbrukt no divām pusēm: vienai grupai pāriet Zilupi dienvidos no miesta un ieņemt to; tad, izmantojot ienaidnieka apjukumu, ar strauju kreisās grupas uzbrukumu Perepečinai, saņemt bateriju. Uzbrukumā piedalījās II btl. rotas ar velosipēdistu rt. kapt. Būmaņa vadībā. Uzbrukumu pabalstīja 5. baterija.
Bateriju darbība 5. Cēsu k. p, iecirknī.
Jau iepriekšējās dienas vakarā plk. 20,00 5. baterija ieņēma pozicijas pie Staro - Nocevas un Poddubno sādžām ar nov. punktu pie Dudkina sādžas. Agri no rīta cēsinieki ieņēma izejas stāvokli, pieejot pēc iespējas tuvāk Zilupei. Plk. 03,00 baterija atklāja uguni uz Krasnoje. Ienaidnieka baterija atklāja
uguni uz 5. baterijas nov. punktu. 5. baterija ar vienu vadu turpināja apšaudīt Krasnoje, bet ar otru pārnesa uguni uz ien. bateriju. Pēc īsas artil. uguns sagatavošanas, cēsinieki forsēja Zilupi. Baterijas vads, kas apšaudīja Krasnoje, pievērsa savu uguni otram vadam. Pēc tam uguni pārnesa uz ienaidnieka atkāpšanās ceļiem.
Kreisās grupas uzbrukums nesekmējās, jo ienaidnieks pievilka prāvas rezerves, un cēsinieki, pēc vairāk kā stundu ilgstošas kaujas, atgāja ar iegūtiem 30 gūstekņiem, 2 ložmetējiem, 1 patšauteni un citām trofejām. Uzbrukums izdevās tikai pa daļai: ienaidnieka bateriju sagūstīt neizdevās.
5. baterija beidza šaut plk. 04,45 un atgriezās savās pozi-cijās pie Miņinas sādžas.
1. Valmieras btr. 22. aprīlī* saņēma labās artilērijas grupas priekšnieka rīkojumu — izlūkot baterijas rezerves pozicijas Slobodinci-Petrušenki rajonā.
Aprīļa beigās un maija sākumā visā frotnē arī ienaidnieks pārgrupēja savus spēkus. Viņa apmainīto daļu izlūku darbība, kas jau aprīļa mēneša beigās bija kļuvusi rosīgāka, maija sākumā vēl pastiprinājās. Arī neutrālās joslas iedzīvotāji sāka biežāk sūdzēties par sarkano izlūku patvarībām un laupīšanām. Pāri frontei pārnākušie iedzīvotāji stāstīja, ka sarkanie gatavojoties nākt uzbrukumā.
Ienaidniek» spēku pārgrupēšana.
Lai noskaidrotu ienaidnieka nodomus, bija nepieciešams dziļāk ieskatīties viņa novietojumā un, iegūstot gūstekņus, noteikt ienaidnieka daļu lielumu un novietojumu. Tādēļ maija mēneša sākumā visā frontē sākās mūsu izlūku sekmīga darbība, kupā dalību ņēma arī mūsu baterijas.

VI. Pulka vienību kaujas darbība lAustrumfrontē no 1. maija līdz 1. jūnijam.

3. maijā 4. baterija plk. 19,00 padzina lielāku ien. izlūku grupu rietumos no Tarasovkas sādžas.
4. btr. darbība Valmieras k. pulka frontē.
4. maijā 4. baterija plk. 09,30 atklāja uguni uz Androniški sādžu, kur pēc 4. Valmieras kājn. pulka I btl. k-ra norādījumiem pāri Zilupei esot pārnākusi lielāka sarkanarmiešu grupa.
5. maijā plk. 11,00 I btl. k-ra kapt. Spuļģa vadībā izgāja pastiprināta izlūku patruļa Artamonenkas virzienā, ar nolūku
— šīs sādžas tuvumā pāriet Zilupi un artil. uguns apsardzībā ieņemt Kožuru un Mersljakovas sādžas.
Pabalstot šo izlūku gājienu, 4. baterijas 3. lielgabals plk. 09,30 izgāja uz Artamoņenkas sādžu un ieņēma poziciju apm. V2 km dienvidos no šīs sādžas. Kad lielgabals un ložmetēji vērsa savu uguni uz Kožuru un Mersljakovas sādžām, ienaidnieks sādžas atstāja, un tajās iegāja mūsu izlūki. Lielgabals turpināja apšaudīt steigā atejošo ienaidnieku, un vēlāk uguni pārnesa arī uz Rečonki un Golubovkas s ā d ž ām.
Ieņemtās sādžās valmierieši ieguva 2 rotu kancelejas, vienu ložmetēju, vienu apseglotu zirgu, vienu saivu ar tēlefona kābeli un citas trofejas.
Pēc uzdevuma veikšanas, lielgabals pievienojās baterijai.
Latgales partizāņu pulka frontē 1. maijā 2. Cēsu b t r.
teriju
rbība
Kale.s
tizāņu
ulka
ontē.
II vadu pārvietoja uz pozicijām pie Moročeva sādžas. Vada uzdevums bija — apsargāt dzelzceļa līniju Rītupes virzienā. Vads izbrauca no vecām pozicijām plk. 07,00 un nostājās jaunās pozicijās plk. 15,00 ar nov. punktu pie Jaunlatgales-Pleskavas dzelzceļa līnijas 0,5 km no mūsu priekšējās līnijas.
3. Rūjienas baterija 4. maijā plk. 18,00 a t-klāja uguni uz B. Meļņica sādžu un kapsētu, pa labi no minētās sādžas, no kurienes ienaidnieks ar lož. un šaut. uguni apšaudīja baterijas nov. punktu un kājnieku ierakumus.
12. maijā, sakarā ar ienaidnieka daļu pārgrupēšanos, Latgales partizāņu pulka k-ris, ienaidnieka spēku un novietojuma noskaidrošanai, pavēlēja visā pulka frontē izdarīt izlūku gājienus. Izlūku gājienos dalību ņēma vienības no visiem pulka bataljoniem, bruņotie auto «Tālivaldis» un «Staburgas» un
-tizāņu
«lūku
ijieni.
2. Cēsu btr. viens lielgabals. Ar divīziona komandiera piekrišanu, brīvprātīgi kājniekiem gāja līdz 3. Rūjienas btr. jaunākais virsnieks — ltn. Grišāns ar 10 kareivjiem. 3. Rūjienas btr. kareivju nodoms bija — saņemt ien. bateriju, kas atradās Zorinas sādžas rajonā.
Uzdevuma izpildīšana notika sekojoši: jau iepriekšējās dienas vakarā, izmantojot tumsas iestāšanos, vienības ieņēma izejas stāvokli, pie kam 2. Cēsu btr. I lielgabals no pozicijām pie Paņino sādžas, caur Dulova izbrauca uz Kri-voi Pogost, kufu sasniedza plk. 22,15 un 13. maijā plk. 02,00 izbrauca uz Pustoje Voskreseņje, kur plk. 03,30 ieņēma poziciju.
II bataljona rajonā uzbruka 10. un 11. rotas; 10. rota šipki, Gorškova virzienā, bet 11. rota — Lobonova, Gluchore-chova virzienā. Plk. 03,30 rotas sasniedza šipki un Lobonovas sādžas. Plk. 04,05 lielgabals atklāja uguni uz Pomorčina un Borisovkas sādžām un apklusināja ien. šaujošo lielgabalu pie Po-morčinas sādžas. Plk. 07,30 lielgabals uguni pārtrauca, pēc kam to nostādīja uz kalna, ziemeļos no Pustoje Vosikreseņje, no kurienes ar tiešu tēmēšanu lielgabals apšaudīja Gorškovas sādžu. Plk. 08,00 uguni pārtrauca; 10. rota ieņēma Gorškovas sādžu, bet 11. rota — Glochorechova sādžu. IV bataljona vienības ieņēma čudoplātova un Sipoli sādžas.
II btl. vienības ar apiešanu no ziemeļrietumiem ieņēma šelguni sādžu.
I btl. Rēzeknes-Pleskavas šosejas rajonā uzbruka 2 kolonnās: I kolonna 1. un 3. rotas kopā ar 3. Rūjienas baterijas karavīriem uzbrukumu sāka plk. 02,30, apejot B. Meļņica no austrumiem un ieņēma Peslavas sādžu, pēc kam, aizejot ienaidnieka aizmugurē, sasniedza Zorinas sādžu.
Ienaidnieka
baterijas
saņemšana
gūstā.
3. Rūjienas btr. ltn. Grišāns ar saviem kareivjiem pirmais nokļuva pie ien. bateri-j a s, kuļ’u pēc tam ielenca partizāni. No saņemtās baterijas ltn. Grišāns atklāja uguni uz B. Meļņica sādžu, tā tad no aizmugures. Tas radīja ienaidnieka frontē pāniku, caur ko atvieglojās II kolonnas (2. un 4. rotu) darbība, kura pēc tam, bruņoto auto «Tālivaldis» un «Staburags» uguns pabalstīta, ieņēma B. Meļņica un sasniedza Zorinas sādžu.
Saņemtā baterija bija 2. strēlnieku divīzijas 2. baterija. Izmantojot ienaidnieka apjukumu, ltn. Grišāns sagūstītiem baterijas 14 kareivjiem pavēlēja iejūgt lielgabalus un tad devās
B. Meļņica virzienā. Nobraucot apm. 1/2 km, ienaidnieka bru ņotais auto devās baterijai pakaļ un apšaudīja to ar ložm. uguni. Nekavējoties lielgabalus nostādīja pozicijā un ar uguni piespieda ienaidnieka bruņotam auto atkāpties. Pēc tam mūsu karavīri ar saņemto bateriju netraucēti sasniedza savu novietojumu.
Iegūtās trofejas: 2 krievu lielgabalus ar priekšratiem, 140 šāviņus, busoli un stereotrūbu nedeva 3. Rūjienas baterijai, bet lielgabalu apkalpi — 14 sarkanarmiešus — nosūtīja uz Latgales partizāņu pulka štābu.
No 15. maija līdz 1. jūnijam Vidzemes divīzijas frontē rosīga kājnieku izlūku darbība bez artilērijas līdzdarbības.
Izlūku
darbība
Vidzemes
divīzijas
frontē.
Partizāņu
darbība.
26. maijā 6. Rīgas kājn. pulka frontē II btl. rajonā uz ceļa pret Kostivecas un Peski sādžām plk. 14,00 parādījās lielāka ien. nodaļa ar 2 ložmetējiem. 1. Valmieras btr. uguns pabalstīti rīdzinieki ienaidnieka nodaļu padzina.
Latgales partizāņu pulka frontē 17. maijā 2. Cēsu baterijas II vads mainīja pozicijas no Moročeva uz Blonti.
21. maijā baterijas II vads, pabalstot Latgales partizāņu pulka III btl. izlūku gājienu, ieņēma pozicijas pie Pustoje Voskreseņje un plk. 03,45 atklāja uguni uz Šipki, Batalova un Pomor-č i n a. Ienaidnieks nekārtībā atkāpās un partizāni minētās sādžas ieņēma. Plk. 11,30 vads atgriezās pozicijā pie Blonti.

VII. Atsevišķā poziciju vada un V dzn. 3. btr. izveidošana un kaujas darbība Austrumfront no 1. jūnija līdz 11. augustam 1920. g.

Vidzemes divīzijas frontē 4. Valmieras un 5. Cēsu kājnieka pulku rajonos darbojās 4. un 5. baterijas. Baterijas bija novietotas frontes svarīgākā iecirknī — iepretim ienaidnieka varbūtējam galvenā uzbrukuma virzienam — Prigorod Krasnai miestam, kur pienāk galvenie ceļi no ien. aizmugures. Dienvidos no šī rajona — Buchareva un Kaševas rajonos — Zilupe met līkumu uz mūsu pusi un ienaidnieka pozicijas pienāk tuvu mūsu poziciju līnijai, šī virziena segšanai 5. Cēsu kājn. pulka
II btl. rajonā kājniekiem nebija artilērijas, kāpēc jau aprīļa mēneša beigās pulka k-ris, uz Vidzemes divīzijas k-ra ierosinājumu, griezās pie Artilērijas pārvaldes priekšnieka ar sekojošu rakstu:
Artilērijas pārvaldes priekšniekam.
Uz divīzijas komandiera priekšlikumu, griežos pie Jums dēļ paskaidrojuma, vai nebūtu Rīgā iespējams saformēt vienu (bez zirgiem) lauku lielgabalu poziciju vadu.
Vidzemes artil. pulka komandieris.
27. aprīlī 1920. g. Nr. 206.
Atsev. poziciju vad. izveidošuni
Uztura ziņā šo vadu varētu piedalīt blakus stāvošai baterijai, kurai piekristu arī vada apgādāšana ar municiju. šāds vads būtu nepieciešami vajadzīgs dēļ nekavējošas nostādīšanas uz pozicijām. Pulka komandieris,
pulkv.-ltn. Dannebergs.
Ņemot vērā šo rakstu, Kīgā pie Artilērijas pārvaldes izveidoja atsevišķu poziciju vadu un nosūtīja Vidzemes artil. pulka rīcībā. Kārsavā vads ieradās 16. maijā.
Vada sastāvs: 2 virsnieki —. (vltn. Vunderlichs un vltn. štobe), 4 instruktori un 16 kareivji. Vadu komandēja vltn. Vunderlichs. Vada apbruņojums — divi krievu 3,425" lielgabali.
29. maijā vadā vēl iedalīja vltn. šiferu un 9 kareivjus.
3. jūnijā vadu uz uzturu un citu apgādi pieskaitīja pie 5. baterijas.
3. jūnijā vadu uz pozicijām noveda ar 5. btr. zirgiem. Saskaņā ar rīkojumu, vads ieņēma pozicijas 5. Cēsu kājn. pulka rajonā pie Kreņevas sādžas, ar nov. punktu pie Ugartševas sādžas un nākošās dienās izdarīja mērķu piešaudi.
Vltn. Vunderlichs palika Kārsavā, kur, saskaņā ar pulka komandiera mutisku rīkojumu, 20. maijā sāka veidot V divīziona 3. bateriju, t. i. pulka 6. bateriju. Divīzijas komandiera pavēle baterijas veidošanai atdota 14. jūnijā.
6. btr. izveidošana
Pavēle Slepeni.
Vidzemes divīzijai Nr. 3.
14. jūnijā 1920. g.
1. §•
Uzdodu Vidzemes artilērijas pulka komandierim formēt pie V divīziona bateriju no atņemtiem pretiniekam četriem 3" krievu lielgabaliem pēc baterijas štata Nr. G un 6a. Jaunformējamo bateriju dēvēt par
V divīziona 3. bateriju.
Pamats: pielikums pie lielgabalu pulka štata Nr. 3c.
Pārlieksme: Vidzemes artilērijas pulka komandiera rāports Nr. 289 no 12./6. š. g.
Parakstījuši: Divīzijas komandieris pulkvedis Pcniķis.
Štāba priekšnieka v. i. kapitāns Pētersons.
Administratīvās daļas adjutants Rudzrona.
6. bateriju apbruņoja ar 4 krievu 3" lielgabaliem, kup izlūku gājienos bija atņemti ienaidniekam. Uz dažiem no viņiem bija uzkrāsoti komunistiski nosaukumi un lozungi.
Baterijā iedalīja 4 virsniekus un 83 kareivjus un instruktorus, no kuļ-iem 11 kareivjus pārvietoja no 4. Valmieras kājn.
pulka, bet pārējos — no Rīgas etapa komandantūras. No pārējām pulka baterijām 6. baterijā iedalīja pa 4 zirgiem no katras (kopā 20 zirgu), bet pārējos 30 zirgus —no Artilērijas rezerves.

6. baterijas vienu vadu izveidoja līdz 17. jūnijam, bet visas baterijas izveidošanu pabeidza 15. jūlijā. Par baterijas komandieri iecēla vltn. Vunder-lichu, par vecāko virsnieku — vltn. štobi, bet par atsevišķā poziciju vada komandieri — vltn. šiferu.
Maija beigās ienaidnieks bija pārgrupējis spēkus visā mūsu un poļu frontē, kā arī iesācis uzbrukumu poļu armijas kreisam spārnam. Lai pabalstītu poļu karaspēku un neļautu ienaidniekam no mūsu frontes noņemt karaspēka daļas sūtīšanai pret poļiem, Armijas virspavēlnieks pavēlēja pastiprināt mūsu izlūku darbību.
Izlūku darbības pa-»tiprināšana.
Sarkanie maija beigās bija pastiprinājuši arī savu izlūku darbību, kādēļ neilgo klusumu frontē jūnija sākumā pārtrauca jaunas izlūku sadursmes un mūsu daļu sekmīgi izlūku gājieni pāri frontei ienaidnieka aizmugurē.
Pabalstot Latgales partizāņu pulka II un III btl. izlūku gājienus uz šipki, Batalova, Pomarčina, Boriškova sādžu rajonā,
Partizāņu
izlūku
gājieni.
2. Cēsu btr. 2. vads 5. jūnijā plk. 21,30 izgāja uz Blonti. Izmantojot nakts tumsu, vads caur Dulovu devās uz Pustoje Voskreseņje, kur nonāca plk. 02,30 un ieņēma po zicijas ziemeļos no sādžas uz kalna rietumu nogāzes, ar nov. punktu kalna austrumu nogāzē. Plk. 03,05 nov. punktā ieradās II un III btl. komandieri, lai saskaņotu vada darbību ar partizāņu uzbrukumu. Nolēma, ka pirmo triecienu izdarīs Pomorčina sādžai.
Vada pirmie divi šāviņi ķēra Pomor-e i n u. Pēc 6 šāviņu izšaušanas, viens lielgabals pārnesa uguni uz ien. ložmetēju, kas atradās pa labiņo sādžas. Ložmetējs apklusa. Otrs lielgabals turpināja uguni uz Pomorčinu un piespieda ienaidniekam steigā atstāt sādžu. Plk. 04,15 vads pārtrauca uguni un partizāni Pomorčinu ieņēma, saņemot divus ienaidnieka pamestus ložmetējus.
Pēc Pomorčinas ieņemšanas partizāni ieņēma ari pārējās sādžas.
Plk. 07,00 vads devās atpakaļ uz savām pastāvīgām pozicijām, kur nonāca plk. 11,00.

4. baterija frontē.
Vidzemes divīzijas frontēs, 4. Valmieras kājn. pulka un
Izlūku
darbibi
Vidzem
divīzijf
frontē
5. Cēsu kājn. pulka rajonos jūnija sākumā notika vairāki izlūku gājieni bez artilērijas līdzdarbības. Kā sekmīgākos no tiem varētu atzīmēt 5. Cēsu kājn. pulka III btl. 9. jūnijā izdarīto izlūku gājienu no Novoje Pokrovska uz Sieriņas sādžu rajonu (apm. 15 km ienaidnieka aizmugurē), kur atradās ien. baterija, kas pastāvīgi apšaudīja cēsinieku III bataljona kaujas iecirkni. Uzbrukums izdevās sekmīgi; cēsinieki saņēma ien. bateriju — divus 3" krievu lielgab. ar priekšratiem un 200 šāviņiem, 10 gūstekņus, 2 ložmetējus, 5 tēlefona aparātus, 4 zirgus, 429. pulka operātīvās daļas kanceleju un pulka orķestra 9 pūšamos instrūmentus.
ftim izlūku gājienam .sekoja vēl plašāks izlūku gājiens
14. jūnijā ar 4. Valmieras kājn. pulka un 5. Cēsu kājn. pulka vienībām un 4. un 5. baterijām.
Bateriju un kājnieku kopdarbība bija sekojoša:
Jau iepriekšējās dienas vakarā, izmantojot vakara krēslu, baterijas izbrauca uz priekšu un ieņēma pozicijas — 4. baterijas vads — 1/2 km no Zilupes pie Andruši sādžas, bet 5. baterijas 3 lielgabali — pie Nočevo, ar nov. punktu pie I’oddubno. (Arī kājnieki izejas stāvokli uzbrukumam ieņēma naktī.)
Kājnieku uzdevumi bija sekojoši:
4. Valmieras kājn. pulka I btl. izlūkiem, kapt. Spulga un vltn. Auziņa vadībā, bija jāpāriet Zilupe starp Putovku un Batjutjinu, un virzoties uz Framejevu, saņemt ien. bateriju un doties uz Prigorod Krasnoje.
II btl. izlūkiem, pltn. Kažociņa vadībā, — ieņemt Prigorod Krasnoje, nodrošināt grupu aizmuguri un atgriešanos pār Zilupi pa tiltu pie Pr. Krasnoje.
5. Cēsu kājn. pulka I btl. izlūkiem, kapt. Ozoliņa vadībā, — pāriet Zilupi Laskutinas rajonā, segties Pr. Krasnoje virzienā, saņemt ien. bateriju pie Miechovas sādžas un pēc tam caur Pr. Krasnoje pār Zilupes tiltu atiet uz savu novietojumu.
Bateriju uzdevums — pabalstīt kājnieku darbību.
Uzbrukums sākās plk. 02,00. Uz bataljona komandiera signālu plk. 02,10 4. baterijas vada viens lielgabals atklāja uguni uz Perpečinas un Mitkejevas sādžām, bet otrs lielgabals — uz Baraški sādžu un ienaidnieka atkāpšanās ceļiem. Uguni pārtrauca plk. 05,00.
5. baterija plk. 02,15 atklāja uguni uz Prigorod Krasnoje.
Uguni pārtrauca plk. 02,45, uz II btl. k-ra rīkojumu baterija plk. 03,15 pārbrauca uz Pr. Krasnoje miestu.
Kājnieku uzbrukumi bija sekmējušies: abas ien. baterijas bija sagūstītas un iegūts daudz citu trofeju. Rītam austot kājnieki caur Pr. Krasnoje atgriezās uz savu novieto-jumu, un mūsu baterijas atgriezās savās pozicijās.
Ar vairāku bateriju atņemšanu, ienaidnieks bija palicis bez artilērijas, jo viņa augstākā priekšniecība, baidīdamās pazaudēt arī citas baterijas, artilēriju turēja tālākā aizmugurē.
15. jūnijā 1. Valmieras baterija uzl btl. k-j-a pieprasījumu, atklāja uguni uz ien. izlūkiem pie Tarasovkas sādžas.
5. jūnijā 1. Valmieras btr. uz 6. Rīgas kājn. pulka III btl. k-ra pieprasījumu, plk. 20,00 atklāja uguni uz ien. izlūku nodaļu pie .Starij Dvor pmž. Ienaidnieks atkāpās.
6. jūnijā, uz III btl. pieprasījumu, baterija plk. 16,30 izdarīja mērķu piešaudi Starij Dvor pmž. rajonā.
11. jūnijā pulkā ieradās artilērijas kadetu skolu beigušie 14 jauni virsnieki, kurus pa vienībām sadalīja sekojoši:
Pulka virsnieku papildinājums.

Izpildot pulka k-ra pavēli, 6. baterijas I vads, sastāvošs no 2 lielgabaliem, 28 kareivjiem un 18 zirgiem, baterijas vecākā virsnieka vadībā, 18. jūnijā plk. 08,00 izbrauca uz Ljagušniki, kur nonāca vēlu vakarā un nākamā dienā ieņēma pozicijas pie minētās sādžas ar nov. punktu pie Vindriži.
6. btr.
I vads pozīcijās,
Poziciju
maiņa.
Jūnija beigās notika 1. Valmieras baterijas un 4. baterijas poziciju maiņa, saskaņā ar sekojošu pavēli:
Kaujas pavēle Vidzemes artilērijas pulkam.
25. VI 1920. g. Aktīvā armija.
1- §•
Saskaņā ar divīzijas komandiera slepeno rīkojumu Nr. 0834, no 22. VI š. g., uzdodu IV diviziona 1. baterijas vadam pie. Skomorochova 27. jūnijā agri no rīta noņemties no līdzšinējām pozicijām un pāriet uz pozicijām pie Uglovkas, nomainot tur stāvošo V diviziona 1. bateriju.
Vadam pārvietošanos izdarīt divās dienās — 27. un 28. jūnijā pee maršruta: Dolgije-Gališova (kur pārgulēt nakti no 27. uz 28. jūniju)-Kolpakova-Pustoški-M. Gankova-Lomki-Gabani-Ostrovki-Uglovka.
Abu šo bateriju maiņa izdarāma bez lādiņu pārvešanas, tādēļ IV divīziona 1. baterijai visus lādiņus, izņemot lielgabalu priekšratos esošos uz abiem vadiem, atstāt Sakrutkā un tā pat V divīziona 1. baterijai •— Uglovkā. Par pieņemto un nodoto lādiņu skaitu baterijas komandieriem ziņot divīziona komandieriem.
9. §•
Par pagaidu artilērijas grupas priekšnieku pie 6. Rīgas pulka (V divīziona 1. baterija — 3 — 18 m. angļu un V divīziona 3. baterijas vads divi 3" krievu lielgabali) ieceļu V divīziona 1. baterijas komandieri vltn. Dinne, kuram atrasties pie bataljona komandiera iekš Szlobodinci. Baterijas pagaidu komandēšanu uzņemties tās pašas baterijas vecākam virsniekam vltn. Jansonam.
Municijas noliktavas paliek vecās vietās: labai grupai iekš Verest muižas, kreisai grupai Korsovkas stacijā.
Pulka komandieris pulkv.-leitn. Dannebergs.
Operātīvās daļas adjutants leitn. Smilga.
Saskaņā ar šo pavēli, 1. Valmieras btr. 11 vads 27. jūnijā plk. 05,00 noņēmās no pozicijām pie Skomorovas un devās uz jaunām pozicijām. Plk. 20,00 vads nonāca Goliševā, kur palika pa nakti un nākošā dienā ieradās Uglovkā, kur 22. jūnijā nomainīja 4. bateriju un stājās V divīziona komandiera padotībā.
4. baterija, pēc nomaiņas, nākošā dienā devās ceļā no Uglovkas caur Goliševu uz Zakrutka, kur nonāca 30. jūnija vakarā un nākošā dienā plk. 10,30 nomainīja 1. Valmieras btr.
I vadu pie Zakrutkas sādžas. Pēc nomaiņas 1. Valmieras btr.
I vads devās ceļā, lai pievienotos uz pozicijām II vadam pie Uglovka, kur nonāca ,3. jūlijā.
No 1. jūlija līdz 1. augustam frontē notika nelielas kājnieku sadursmes. 6. jūlijā 4. baterija uz pulka komandiera rīkojumu, plk. 11,00 pārcēla vienu lielgabalu uz jaunām pozicijām rietumos no Zakrutka, jo vecās pozicijas bija neizdevīgas labā spārna mērķu apšaudei. Plk. 12,00 lielgabals piešāva mērķus no jaunās pozicijas, uz kuru plk. 20,00 pārvietoja ari pārējos lielgabalus.
9. jūlijā Latgales partizāņu pulka rajonā ien. baterija no Sorinas rajona apšaudīja 3. Rūjienas baterijas nov. punktu un kājnieku ierakumus pie Rečinas sādžas. Baterijas II vads plk.
16,50 atklāja uguni uz ien. bateriju, kura pēc izlaistiem 14 šāviņiem apklusa.
Nākošās dienās baterijās bez pārmaiņām.
Baterijas piekopa apmācības, maskējās un ierīkoja lielgabalu ierakumus un zemnīcas.
Lai radītu stipru rezervi, Armijas virspavēlnieks pavēlēja Spēku pār-katrā divīzijā vienu kājnieku pulku atvilkt rezervē. Vidzemes grupēšana, divīzijā rezervē atvilka 5. Cēsu kājn. pulku, bet 4. Valmieras un 6. Rīgas kājnieku pulku frontes, aizpildot 5. Cēsu kājn. pulka bijušo kaujas iecirkni, pagarināja un iztaisnoja, atvelkot
4. Valmieras pulka labo spārnu aiz Visokoje, Painskoje un Vlos-koje ezeru grupas, bet 6. Rīgas kājn. pulka kreiso spārnu līdz Tatari.
Saskaņā ar kājnieku pārgrupēšanos un frontes iztaisnošanu, atsevišķam poziciju vadam pulka komandieris pavēlēja pārvietoties uz jaunām pozicijām pie Mekšinas sādžas, kur vads pārvietojās 8. jūlijā un ieņēma pozicijas, ar nov. punktu —
Govari. Vadu pakļāva 4. Valmieras kājn. pulka komandierim.
1. Valmieras baterijas 1. vadu pārvietoja uz Vistovkas.
Pārvietošanos vads izdarīja naktī no 11. uz 12. jūliju, ieņemot pozicijas ar nov. punktu Saidi sādžas rajonā. Vads
nodibināja sakarus ar 4. Valmieras kājn. pulka II btl. k-ri Ta-rasovkas sādžā.
Nākošās dienās vads piešāva ceļu no Prigorod Krasnoje uz Moljevo, ceļu no Pr. Krasnoje uz Aļeksino un Kudrjeva un Brodi sādžas.
2. Cēsu un 3. Rūjienas baterijas palika līdzšinējās vietās.
Jūlija mēnesī kājnieku frontē bija nelielas izlūku sadursmes. Pēdējo izlūku gājienu ienaidnieka aizmugurē izdarīja 17. jūlijā 4. Valmieras kājn. pulka I btl. k-ris kapt. Spul-ģis. Tas bija pēdējais mūsu apmeklējums sarkanarmiešiem, jo 18. jūlijā pulki saņēma sekojošu tēlegfammu:
Tēlegramma.
Izlūku gājienu pārtraukšana.
4., 5. un 6. kājnieku pulku komandieriem.
Paziņoju stingrai izpildīšanai Armijas virspavēlnieka telegrammu Nr. 0287/0. Mūsu izlūku gājieni ienaidnieka aizmugurē un lielgabalu atņemšana atstāj nelabvēlīgu iespaidu uz miera sarunu gaitu. Lai neceltos lieki sarežģījumi pa miera sarunu vešanas laiku Virspavēlnieks kategoriski pavēl atturēties no izlūku gājieniem ienaidnieka aizmugurē un aprobežoties ar vietējo izlūkošanas darbību.
18. VII 20. plk. 22,10. Nr. 0984.
Pulkvedis Peniķis.
Jūlija vidū savu izveidošanos pabeidza 6. btr.
Izpildot pulka k-ra pulkv.-leitn. A. Danneberga pavēli,
Pārmaiņas
artilērijā.
V divīziona komandieris kapt. Jākobsons kreisās artilērijas grupas vadību nodeva 1. Valmieras baterijas komandierim un pats ar divīziona štābu pārcēlās uz Bartuļi un uzņēmās divīzijas labās artil. grupas vadību, nodibinot tēlefona sakarus ar
6. Rīgas kājn. pulka komandieri.
6. baterija, baterijas komandiera vltn. Vunderlicha vadībā, izbrauca no Kārsavas 2 virsnieku, 55 kareivju un instruktoru, 30 zirgu un 2 lielgabalu sastāvā.
Baterija 21. VII plk. 17,00 nonāca Ljagušņiku sādžā, kur pievienojās poziejās stāvošam baterijas vadam.
Nākošās dienās baterija izdarīja mērķu piešaudi un 25. jūl. ar savu uguni padzina lielāku ienaidnieka izlūku grupu pie Krasnaja, kur tā bija pienākusi baterijas piešautā vietā. Ienaidnieks atstāja vairākus kritušos un ievainotus.
26. jūlijā pulks svinēja savus pirmos gada svētkus, uz kuriem saņēma sekojošus apsveikumus:
Pulka pirmie gada svētki.
No 4. Valmieras kājnieku pulka karavīriem:
Valmierieši sirsnīgi apsveic varonīgo Vidzemes pulku pirmos pastāvēšanas gada svētkos. Kopīgā cīņā ar Jums, Vidzemes artilērijas pulka virsnieki un kareivji, mēs esam gājuši par Latvijas atsvabināšanu Ziemeļlatvijā, Kurzemē un Latgalē. Šinīs cīņās mēs esam mācījušies cienīt un apbrīnot Jūsu kaujas izveicību, varonību un pašaizliedzību.
Novēlu Jums slavas un spožuma pilnu nākotni.
Pulkv.-leitn. Bojārs.
No 5. Cēsu kājn. pulka karavīriem:
5. Cēsu kājnieku pulka virsnieki un kareivji sirsnīgi apsveic uz gada jubilejas svētkiem. Pulks palīdzēdams veikt daudz grūtas cīņas, ir gājis arvien kā uzvarētājs. Novēlam arī uz priekšu tikpat stingri un nelokāmi stāvēt par Latvijas neatkarību un ar tādu pašu enerģiju strādāt pie Latvijas nostiprināšanas.
Pulkv.-leitn. Liepiņš.
27. un 28. jūlijā 4. un 6. baterijas, tiešai aizsardzībai pozicijās ierīkoja stiepļu žogus.
Augusta sākumā frontē kaujas darbība nenotika.

VIII. Miera noslēgšana ar Padomju Krieviju un pārmaiņas pulkā augusta mēn. 1920. g„

11. augustā ar Padomju Krieviju noslēdza mieru, par ko pulkā ienāca sekojošs paziņojums:
Tēlefono gram m a.
Vidzemes artilērijas pulka komandierim.
Paziņoju izpildīšanai Armijas virspavēlnieka tēlegrammu no 11. VIII 20. Nr. 0307/0.
Šodien 11. augustā plk. 12,45, ir parakstīts miera līgums starp Latviju un Padomju Krieviju. Pavēlu visāda veida kara darbību pret Padomju Krieviju izbeigt šodien 11. augustā plk. 24,00.
11. VIII 20. plk. 15,10. Nr. 01096.
Divīzijas komandiera pag. v. i.
pulkv.-leitn. Spandegs.
Tēlefonogrammas saturu pulka komandieris nekavējoties paziņoja visiem vienību priekšniekiem.
Tā kā miera līgumā nospraustā Latvijas valsts robeža atradās aizmugurē mūsu patreiz ieņemtai līnijai, tad bija paredzama šīs līnijas atstāšana un mūsu karaspēka atvilkšana uz noteikto valsts robežu 14 dienu laikā pēc miera līguma ratifikācijas dokumentu apmaiņas.
Ar 18. augusta operātīvo pavēli (Nr. 13) divīzijas komandieris pavēlēja 4. Valmieras, 6. Rīgas kājnieku pulkiem un Vidzemes artil. pulka vienībām palikt līdzšinējās pozicijās, turpinot viņu aizsardzību un sarkanās armijas novērošanu. Valsts robežas nocietināšanas darbu izpildīšanu uzdeva 5. Cēsu kājn. pulkam.
Sakarā ar priekšā stāvošo frontes līniju atvilkšanu, pulka komandieris uzdeva kreisās un labās grupu komandieriem rūpēties par poziciju izlūkošanu aiz paredzamās valsts robežas.
17. augustā, saskaņā ar pulka komandiera ierosinājumu, Armijas virspavēlnieka pavēlē (Nr. 119. § 2) par pulka dibināšanas un līdz ar to par pulka gada svētku dienu izsludināts 19. jūlijs, t. i. diena, kurā atsevišķās pulka vienības apvienojas pulkā.
Pulka gada svētku diena un vienību numerācija.
Ar tās pašas pavēles 9. § vienību numerācija noteikta sekojoša: IV un V divīzionu vietā skaitīt pulka I un
II divīzionus, bet baterijas no 1. līdz 3. katrā divīzionā. (Sākot ar 1920. g. 14. septembri bateriju numerācija pulkā skaitās no 1—6.)
Lai pasteidzinātu valsts austrumu robežu nostiprināšanu, divīzijas komandieris 23. augustā atdeva sekojošu pavēli:
Valsts robežas nostiprināšana.
Slepeni.
Operātīvā pavēle Nr. 014.
Vidzemes divīzijai.
Korsovkā, 23. aug. 1920. g. Karte: 1: 126000.

1. §•

Ienaidnieka jaunu karaspēka daļu pienākšana frontē nav novērota.

2. §.

Musu speķi līdz miera līguma ratificēšanai paliek savās līdzšinējās pozicijās un turpina novērot ienaidnieku.

3. §.

Lai izvestu valsts aizsardzības un robežlīnijas nostiprināšanas darbus, pavēlu:
a) labais kaujas rajons. Atstājot esošos spēkus frontē, ar rezervē pltn. Priede. stāvošo bataljonu iztīrīt un nocietināt aiz-
6. Rīgas kājn. pulks. sardzības līniju no Snitniki, caur Pust. Kali dzna 1. un 3. btr. menki (vai Platpereva), Čibiri, Dolgošeja, divīzijas mīnumet. rt. f. Zabalotje, Klešniki līdz Vjarimi-Alchovka vads no inžen. rt. līnijai.
b) kreisais kaujas ra- Atstājot divus bataljonus un noliekot arī jons. 2. Atsevišķo eskadronu pozicijās, vienu batal-pltn. Bojārs. jonu atvilkt pulka rezervē un novietot Bula-
4. Valmieras k. p. tovka - Stolbova - Kuznecova rajonā, dēļ ro-
2. atsevišķais esk. bežlīnijas nocietināšanas.
I dzna 1. btr.
II dzna 2. btr.
2. vads no inžen. rt.
c) divīzijas rezerve. Novietot pulku Pjerjevski - čenčeva - Go-pltn. Liepiņš. liševa - Joniki - Votjeva - Nesteri - Novoselki
5. Cēsu k. p. rajonā, vest robežlīnijas apcietināšanas darbus
3. vads no inžen. rt. no Vjarimi - Alchovkas līnijas līdz Votjeva
ieslēdzot.
Visas iepriekšējā § paredzetās pārgrupēšanās izdarīt ne vēlāk par
26. augustu š. g., stādot man priekšā dislokācijas schēmas.
Vidzemes divīzijas komandiera v. i. pulkvedis Apinis.
Štāba priekšnieks pulkv.-leitn. Spandegs.
Tā kā frontē viss. bija mierīgi, tad pulka komandieris pavēlēja uz katru bateriju atstāt tikai 500 šāviņus, bet pārējo municiju nogādāt uz pulka municijas noliktavu.
Bateriju apsardzībai un apkalpošanai baterijās atstāja pa dežūrējošam vadam, bet pārējos karavīrus un zirgus atvilka aizmugurē — sādžās, kur atradās labākas telpas.

Ģen. Apinis.
Vidzemes divīzijas komandieris no 27. IV 20. līdz 4. IV 24.
26. augustā pulka vienības apmeklēja pulkvedis Api-n i s, kuļ'š, saskaņā ar Armijas virspavēlnieka pavēli, bija iecelts par Vidzemes divīzijas komandieri. (Pulkvedi M. Peniķi iecēla par Galvenā štāba priekšnieku.)
Pārmaiņas divīzijā un pulkā.
3. augustā par pulka adjutantu iecēla kapt. Lasmani.
6. augustā 5. bateriju vltn. žīds nodeva vltn. Kalvijakam un devās Atsevišķās artil. instruktoru baterijas komandiera pulkv.-ltn. V. šēnfelda rīcībā.
9. septembrī I dzna komandieris kapt. Dombrovskis nodeva divīziona komandēšanu kapt. Rubenim un devās Artil. pārvaldes priekšnieka ģen. Ed. Kalniņa rīcībā.
10. septembrī pulka adjunantu kapt. Lasmani pārcēla uz Zemgales artil. pulku; viņa vietā par adjutanta v. i. iecēla vltn. Rubeni.
4. baterija 7. septembrī nostājās pozicijās pie Golodajevka.
II divīziona pārvalde 14. sept., kopā ar saimniecības daļu, pārvietojās uz Michailova sādžu.
6. baterija 14. sept. pārvietojās uz Pinci sādžu, kur nostājās pozicijā.
Tajā pašā dienā atsevišķo pozicijas vadu pārvietoja uz Kārsavu, kur to izformēja: lielgabalus nodeva Kārsavas komandantam, bet vada karavīrus sadalīja pa pārējām pulka vienībām. '• 11
21. sept. 4. baterija pārvietojās uz Bol. Blonši.
Septembra beigās Vidzemes divīzijas rajonā visas pulka baterijas noņēmās no pozicijām un aizgāja uz aizmuguri, kur novietojās rezervē.
8. oktobrī visas II divīziona baterijas, kājniekotā ierindā, ieradās Michailova sādžā, kur divīzijas komandieris pulkvedis Apinis izdarīja skati un pēc tam pieņēma divīziona parādi.
Pulka atgriešanās
Rīgā*
11. oktobrī pulka komandieris saņēma sekojošu divīzijas pavēli:
Operātīvā pavēse Nr. 016.
Vidzemes divīzijai.
Korsovkā, 11. X 11)20. g.
plk. 13,30. Karte: 1:126000.

1. §•

4. okt. š. g. miera līgums starp Latviju un Krieviju galīgi ratificēts un divu nedēļu laikā, skaitot no ratificēšanas dienas, tā tad līdz 18. okt., abām līdzējām pusēm jāatvelk savs karaspēks līdz valsts robežām uz savas territorijas.

2. §. .

Armijas virspavēlnieks ar pavēli Nr. 09 no 9. okt. š. g. pavēl Latgales divīzijai līdz 15. okt. š. g. nomainīt man uzticētās karaspēka da]as. Divīzijai pēc nomaiņas jāsagrupējas Korsovkas rajonā. 6. Rīgas kājn. pulkam — Ludzas rajonā, pēc kam jāuzsāk pārvietošanās pa dzelzceļu uz Rīgu.
Vidzemes divīzijas komandiera v. p. i.
pulkvedis-leitnants ŠlosbergB. Štāba priekšnieka v. p. i. kapitāns Vorps.
Līdzīgu pavēli nodeva Latgales divīzijai: Pavēle Latgales divīzijai Nr. 014. 10. okt. 1920. g. Bolvos.
5. §.
Pulkv.-leitn. Bankins Latgales artil. pulks
Palikt līdz turpmākam rīkojumam savās vietās. Piekomandētām Vidzemes artil. pulka baterijām stāties Vidzemes artil. pulka komandiera rīcībā.
Divīzijas komandiera v. p. i. pulkv. Krustiņš. Štāba priekšnieka v. p. i. kapteinis Dālbergs.
Pulka vienības pārvešanai uz Rīgu sakopoja sekojoši;
I divīziona pārvaldi, 2. Cēsu un 3. Rūjienas baterijas — Jaunlatgales st. rajonā, II divīziona pārvaldi, 5. un 1. Valmieras btr. — Kārsavas rajonā, bet 4. un 6. baterijas — Ludzas rajonā.
16. oktobrī uz Rīgu komandēja 6. baterijas komandieri vltn. Vunderlichu līdz ar baterijas vietraudžiem telpu pieņemšanai un sadalīšanai pulka vienībām turpmākā pulka novietojuma vietā Rīgā, Artilērijas kazarmās.
Pulka vienības uz Rīgu sāka pārvietoties saskaņā ar sekojošu pulka komandiera priekšrakstu:
II divīziona komandierim.
17. okt. 1920. g. plk. 20,00. Nr. 026. Kārsavā.
Jums padotās 4. un 6. baterijas pāriet armijas rezervē uz Rīgu. Saskaņā ar šo uzdodu Jums abas šīs baterijas 18. X nosūtīt uz Ludzas staciju, kur priekš pārvešanas tiks padots ešelons. Par ešelona priekšnieku nozīmēju 4. baterijas komandieri kapt. Dinni; pēc nonākšanas Rīgā baterijām novietoties Huzāru kazarmās pēc vltn. Vunderlicha norādījumiem. Līdz viena no divīzionu komandiera ierašanos, Rīgā par vecāko nobraukušām tur pulka daļām, nolieku 4. baterijas komandieri kapt. Dinni.
Vidzemes artil. pulka komandieris pulkv.-leitn. Dannebergs.
Kā pirmās Rīgā ieradās 4. un 6. baterijas.
Pārējās pulka vienības Rīgā ieradās sekojošā kārtībā:
24. oktobrī — I dzna pārvalde un 3. Rūjienas baterija, 25. oktobrī — pulka štābs, II dzna pārvalde, 5. btr., 1. Valmieras un
2. Cēsu baterijas.
Ar 25. oktobri pulks, beidzis suvas kara laika gaitas, novietojās savā tagadējā pastāvīgā novietojumā — Artilērijas kazarmās un iesāka pildīt savus miera laika pienākumus, apmācot jaunos artileristus, lai tie augtu tikpat stipri garā, kādi bija viņu priekšteči — brīvības cīnītāji.
Pateicoties Virspavēlnieka ģeniālai vadībai un mūsu armijas varonībai, cīņas bija izcīnītas visās frontēs un izmocītā latvju tauta varēja uzsākt savu patstāvīgo, mierīgo dzīvi, pirmā kārtā atjaunojot izpostītās lauku sētas un pārvēršot auglīgās druvās atmatos atstātos laukus.
V daļa.
Pulka miera laika gaitas.

I. Pulka komandieri.

No pulka veidošanas pirmām dienām līdz 1925. g. 28. septembrim pulku komandēja L. k. o. k. pulkv. Arturs Dannebergs.
Dzimis 1891. g. 17. februārī Valmieras apriņķa Ķoņu pagastā. Beidzis Ufas mērnieku skolu. 1914. g. 5. janv. ieskaitīts Krievijas armijas 3. Somijas strēlnieku artil. divīzionā un

Ģenerālis Dannebergs.
Pulka komandieris no 19. VII 19. līdz 3. XI 25. un no 10. X 32. līdz 31. I 35. Artilērijas inspektors no 31. I 35. g.
paaugstināts pirmā virsnieka dienesta pakāpē. No 1914. g. līdz 1917. g. ņēmis dalību pasaules karā kā vada, un vēlāk kā baterijas k-ris.
1919. g. 18. februārī brīvprātīgi iestājies Latvijas nācio-nālā armijā un no 11. marta komandējis 1. Valmieras bateriju, kādēļ arī uzskatāms par mūsu pirmās artilērijas vienības dibinātāju.
Kaujā pie Saaru muižas ievainots. Pēc izveseļošanās atgriezies baterijā, un tā paša gada 19. jūlijā uzņēmies pulka veidošanu un komandēšanu. Bermonta uzbrukumam sākoties iecelts par Dienvidfrontes artilērijas grupas komandieri. 1925. g. 22. jūnijā paaugstināts pulkveža dienesta pakāpē.
No 1925. g. 3. nov. līdz 1932. g. 10. oktobrim bija Artilērijas virsnieku kursu priekšnieks, pēc kam atkal stājies Vidzemes artil. pulka priekšgalā līdz iecelšanai (1935. g. 31. janv.) Artilērijas inspektora amatā.
Beidzis Augstāko kara skolu. Apbalvots ar Lāčplēša k. o. III un II šķ., Triju zvaigžņu ord. II šķ., Igaunijas brīvības krusta II šķ. 3. pak., Lietavas «Vyties Kryžiaus» ord. I šķ.
3. pak., Francijas Goda leģiona ord. un citām goda zīmēm.

Pulkvedis Fogelmanis-Vidz. art. pulka k-ris no 1925. g. 3. XI līdz 1928. g. 9. XI.
No 1925. g. 3. nov. līdz 1928. g. 9. nov. pulku komandēja pulkv. Nikolajs Fogelmanis.
Dzimis 1885, g. 22. maijā Jelgavā. 1906. g. beidzis Jelgavas reālskolu un Konstantīna artilērijas skolu Pēterpilī. Paaugstināts pirmā virsnieka dienesta pakāpē 1912. g. augustā.
Krievu 29. artil. brigādes sastāvā 1914. g. rudenī izgājis kaj’ā pret Vāciju un tai pašā gadā kritis vācu gūstā. Par nopelniem kaujās apbalvots ar Sv. Jura zobenu.
1920. gadā izpildījis Artilērijas kadetu skolas priekšnieka amatu un tai pašā laikā skaitījies arī par Kurzemes artil. pulka k-ri. 1920. g. decembrī iecelts par Artil. virsnieku kursu priekšnieku, kādā amatā sabijis līdz 1925. g. 3. nov., kad iecelts par Vidzemes artil. pulka k-ri. No 1935. g. komandē Krasta artilērijas pulku.
Beidzis 8 mēn. kursus pie Augstākās kara skolas. Apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeņa 3. šķ., Polijas «Krzyž Valecznych» ordeni un citām goda zīmēm.

Pulkvedis Šēnfelds.
Vidz. art. pulka k-ris no 1928. g. 9. XI līdz 1933. g. 10. X. un no 193o. g. 31. I.
No 1928. g. 9. novembra līdz 1932. g. 10. oktobrim pulku komandēja L. k. o. k. pulkv. Valdemārs šēnfelds.
Dzimis 1892. g. 6. septembrī Zemgalē, Kalnciema pagastā. 1909. g. beidzis Jelgavas reālskolu, pēc kam studējis Rīgas politechnikā. Pasaules karam sākoties kā rezerves virsnieks iesaukts Krievijas aktīvā armijā.
1919. g. februārī Tērbatā brīvprātīgi iestājās nācionālā armijā; iedalīts 1. Valmieras baterijā, kuj-as sastāvā izgāja cīņās pret lieliniekiem. 1919. g. jūnijā izveidoja 3. Rūjienas bateriju, kuru komandēja līdz 1920. g. janvārim, kad iecelts par Zemgales artil. pulka X divīziona komandieri; 1920. g. augustā iecelts par atsevišķās artil. instruktoru baterijas k-ri,
1922. g. maijā par Artil. inspektora štaba priekšnieku un
1928. gadā par Vidzemes artil. pulka k-ri. 1926. g. beidzis Augstāko kara skolu.
Apbalvots ar Lāčplēša k. ord. III šķ., Triju zvaigžņu ord.
III šķ., Igauņu brīvības krustu, Zviedru šķēpa ord. III šķ., Polonia restituta III šķ., Igauņu Ērgļa ord. III šķ., Krzyž Va-lecznych II šķ., Lietavas Ģedimina ord. III šķ., Aizsargu nopelna krustu un citām goda zīmēm.
Pēc pulkv. A. Danneberga iecelšanas Artilērijas inspektora amatā 1935. g. 31. janv. atkal stājies pulka priekšgalā.

II. Pulka novietojums un apgāde.

Pulka novietojums.
Pēc kara darbības izbeigšanās Vidzemes artilērijas pulks
1920. g. 25. oktobrī pārcēlās uz Rīgu un novietojās Artilērijas kazarmās (agrākās Huzāru kazarmās).
Pulka sešas baterijas saspiesti ievietojās ēkā Nr. 5, bet pulka un divīzionu štābi — bijušās Artilērijas kadetu skolas ēkā (tagadējā pulka štāba ēkā). Pulka staļļi toreiz bija sliktā stāvoklī. Toreizējos pulka novietošanās apstākļus raksturo Artilērijas pārvaldes pr-ks pulkv. (vēlāk ģenerālis) Ed. Kalniņš pēc izdarītās inspekcijas:
«16. XI š. g. izdarīju Vidzemes artilērijas pulka inspekciju un zirgu apskati, pie kam atradu: pulks ieņem vienu no kazarmu lielajiem korpusiem, kurā diezgan saspiesti ievietotas 8 pulka baterijas, un bij. Artilērijas kadetu skolas telpas, ku^ās atrodas pulka un divīzionu štābi. Materiālā daļa atrodas parkā, jo nav attiecīgu telpu, kur to novietot. Staļļi zirgiem pietiekoši labi, bet prasa vēl remontu. Municijas noliktava ne visai apmierinoša, atrodas koka ēkā, kas nav pilnīgi droši…»
(Art. pārv. pr-ka 1920. g. pav. Nr. 152.)
Kareivju dzīvojamās telpas bija neremontētas, netīras, logi izdauzītiem stikliem, jumti cauri. Telpās trūka gultiņu, kareivji gulēja uz nārām. Pagalmos un mācības laukumos mētājās salauztu transportlīdzekļu daļas, veci nederīgi riteņi, tukšas konservu bundžas un daudzas citas nekur nederīgas lietas. Pulks pielika daudz pūļu, lai telpas uzspodrinātu un apkārtni padarītu tīru un patīkamu.
1920. gadā iedalītās telpas pulks ar nelielām pārmaiņām ieņem vēl šodien.
Tagad telpas ir uzpostas, pie ēkām ierīkoti glīti puķu dārziņi un iedēstīti košuma krūmi un koki, un plašie smilšu laukumi apsēti ar zāli.
Labierīcības.
Pulka inventāra, transporta, karavīru apģērba un apavu labošanai pie pulka pastāv galdnieku, kalēju, drēbnieku un kurpnieku darbnīcas.
a) Galdnieku darbnīca.

Galdnieku darbnīca.
Līdz 1927. g. galdnieku darbnīcā strādāja rokas instrū-mentiem, bez mašīnām. Laikā no 1927. g. līdz 1929. gadam iegādāja: ēvelmašīnu, riņķa zāģi, lentas zāģi, koka virpas un
1931. gadā frēzmašīnu. Kā dzinējspēku lieto elektrību. 1931. un 1932. g. pulks saviem spēkiem saimnieciskā kārtā ierīkoja plauktus visām bateriju mantnīcām un pulka miera un kara laika krājumu noliktavām.
b) Kurpnieku darbnīca.
1928. g. kurpnieku darbnīcai iegādāja speilmašīnu ar elektrisko dzinēju, kas lielā mērā atvieglo apavu remonta darbus.
c) Veļas mazgātava.
Pulka mēchaniskā veļas mazgātava ierīkota 1928. g. uz divīzijas k-ļ-a ģen. Goppera ierosinājumu. Līdz tam daļa kareivju veļu mazgāja pulka pirtī, daļa deva mazgāt ārpus pulka, pilsētā. Veļas mazgātavu ierīkoja pirts ēkā, bijušās galdnieku darbnīcas telpās, kur uzstādīja veļas mazgājamo, centrifugālo susināmo un gludināmo mašīnas. Visas mašīnas darbināmas ar elektrību. Mazgāšanai un gludināšanai pielieto tvaiku, ko dod atsevišķā piebūvē uzstādītais tvaika katls. Visa šī iekārta izmaksāja Ls 10.200,—. Veļas mazgātavā par mazu atlīdzību mazgā pulka un arī citu karaspēka daļu karavīru veļu.

Veļas mazgātava.
d) Virtuve.
Virtuve atrodas ēkas Nr. 5 D. galā. Līdz 1930. gadam virtuve atradās 2 telpās, katra savā ēkas galā. Katrā virtuvē bija 3 katli un vienā vēl neliela plīts.
1930. g. Z. gala virtuvi likvidēja un D. gala virtuvi paplašināja un tur iebūvēja 1 katlu, 2 lielas plītis, no kuj'ām viena ir ar siltuma skapi ēdienu uzglabāšanai. Abām plītīm ir cepešu krāsnis. Dažādu virtuves darbu atvieglošanai uzstādīja maizes griežamo, gaļas maļamo, kartupeļu tīrāmo, kaulu laužamo un nažu tīrāmo mašīnas. 1931. g. vasarā uzstādīja trauku mazgājamo mašīnu. Visas mašīnas darbināmas ar elektrību. Pateicoties virtuves modernai iekārtai, to iespējams apkalpot ar maz cilvēkiem, gatavojot lielas dažādības garšīgus ēdienus.
e) Karavīru ēdamistabas.
Līdz 1930. gadam kareivjiem atsevišķas ēdamistabas nebija; ēda dzīvojamās telpās no katliņiem, sēdot uz ķeblīša vai pat gultās. 1930. g., pārbūvējot ēkas Nr. 5 apakšējo stāvu, tur likvidēja 2. baterijas dzīvojamās telpas, bateriju mantnīcas, bijušās karavīru veikala un viesistabas telpas. To vietā ierīkoja divas ēdamistabas un piemērotas telpas karavīru veikalam un viesistabai-lasītavai, kur arī novietoja bibliotēku. Līdz tam veikals un arī viesistaba atradās nepiemērotās šaurās telpās. Lielāko no ēdamistabām (Z. galā) izlieto arī kā vingrošanas zāli un kino telpas. Ēdamistabas apgādātas ar vaja-

Ēdamistaba.
dzīgiem soliem, galdiem un traukiem ēšanai pie kopējiem galdiem. 1934. gadā telpas izdaiļoja ar logu aizkariem, kuj-os attēlota pulka emblēma.
f) Mantnīcas.
Pēc 1930. g. telpu pārbūves bateriju mantnīcas izveidoja ēkas Nr. 5 bēniņos. Mantnīcas apgādātas plauktiem un drēbju uzkaramiem, kas atļauj tur novietotās mantas turēt priekšzīmīgā kārtībā.
g) Ieroču darbnīca.
Līdz 1925. gadam ieroču darbnīca atradās šaurās telpās; nebija arī vajadzīgo mašīnu. 1925. g. darbnīcas telpas paplašina, pievienojot vienu no blakus esošām baterijas mantnīcām. Tai pašā gadā iegādājas virpas. 1926. gadā iegādājas urbjamo un ēvelmašīnas, uzstāda elektrisko motoru kā dzinēju
un mašīnu darbināšanai ierīkoja transmisiju. Pateicoties mašīnām, darbnīcā iespējams izgatavot pulka vajadzībām dažādas lielgabalu rezerves daļas un citus piederumus.

Ieroču darbnīca.
h) Medicīnas ambulance.
Medicīnas ambulancē (kopā ar Smagās artil. pulku)
1936. gadā iekārtoti kalnu saules un diatermijas kabineti.

Medicīnas ambulance.
Pa labi — pulka vec. med. ārsts pulkv.-ltn. Hjords.
i) Veterinārā ambulance.
Līdz 1. jūnijam 1922. g. pulkā veterinārārsta nebija, bet pārraudzība par zemākā personāla darbību bija uzdota divīzijas
veterinārārstam. 1922. g. 1. jūnijā pulka štatos tika paredzēts vecākais veterinārārsts ar palīgu. Pulka veter. ambulance apkalpoja visas divīzijas karaspēka daļas, kā arī Smagās artilērijas divīzionu, Artilērijas instruktoru bateriju un Bruņoto vilcienu pulku.
Sākot ar 1932. g. 1. maiju ambulancei uzdots pieņemt ārstēšanā arī aizsargu zirgus.
Sākot ar 1934. g. 22. janvāri ambulancei uzdots pieņemt ārstēšanā visus Rīgas apgabala garnizona karaspēka daļu zirgus.

Veter. ambulance.
Pa kreisi — pulka vec. vet. ārsts pulkv.-ltn. Rapa.
Ambulances iekārta sākumā bija ļoti trūcīga, bet par šiem gadiem pakāpeniski uzlabota un papildināta. No 1921. g. ambulancē stacionāri ārstēti 8.555 zirgi, vai vidēji gadā 658 zirgi. No tiem krituši 82 zirgi un 6 nogalināti kā neārstējami.
Ambulancē no 1922. g. līdz 1936. g., noturēti 14 kalēju un
12 veterinārsanitāru kursi.

III. Izglītība un audzināšana.

1) Virsnieku militārā izglītība.
Pulka virsnieku sastāvs kara laikā komplektējās galvenā kārtā no bij. Krievijas armijas virsniekiem, kuri bija ieguvuši savas zināšanas dažādās kara skolās, izejot saīsināto kara laika kursu, vai arī bija sagatavoti karaspēka daļās no brīvprātīgiem. Atbrīvošanas kara pēdējā posmā pulka virsnieku sastāvs papildinājās ar dažiem virsniekiem, kuj-i pirmajā virsnieku dienesta pakāpē bija paaugstināti par kaujas nopelniem, kā arī ar Latvijas kara skolas ka^a laika izlaiduma virsniekiem.
šāda kara laika virsnieku sastāva militārās zināšanas galvenā kārtā bāzējās uz praktiskiem piedzīvojumiem, un ja ar šādām zināšanām, gribot negribot, bija jāapmierinās atbrīvošanas kara laikā, tad iestājoties miera laikam, virsnieku militārai izglītībai steidzami bija jādod dziļāki teorētiski pamati, lai virsnieki varētu apzinīgi un sekmīgi apmācīt un audzināt kareivjus un instruktorus. Par to gādāja armijas vadība, nodibinot Artilērijas virsnieku kursus, kuru programmu pakāpeniski mainīja un papildināja, piemērojoties spraustam mērķim.
I kursus (bateriju komandieru kursus) beidza 6 pulka virsnieki 14. IX 1921. gadā:
1) kapteinis Lūsis, Harijs,
2) „ Dinne, Jānis,
3) „ Vālodze, Fricis,
4) virsleitnants Smilga, Kristaps,
5) kapteinis Balodis, Jānis,
6) virsleitnants šiffers, Kristaps.
II kursus (artilērijas virsnieku kursus) 16. X 1922. g. beidza 5 pulka virsnieki:
1) kapteinis Bišentrops, Valdemārs,
2) „ Titlovs, Arsenijs,
3) virsleitnants Kalvijaks, Aleksandrs,
4) „ žīds, Jānis,
5) leitnants Kauliņš, Hermanis.
III kursus (artilērijas virsnieku kursus) 12. XI 1923. g. beidza 5 pulka virsnieki.
1) kapteinis Strauss, Eduards,
2) virsleitnants Vunderlichs, Fridrichs,
3) „ Rubenis, Alfrēds,
4) leitnants Jūgs, Jānis,
5) virsleitnants Fastena, Hanss.
IV kursus (artilērijas virsnieku kursus) 25. X 1924. g. beidza 3 pulka virsnieki:
1) leitnants Mārtinsons, Aleksandrs,
2) „ Staķis, Juris,
3) „ Krevitcs, Antons.
V kursus (artilērijas virsnieku kursus) 30. X 1925. g. beidza 2 pulka virsnieki:
1) virsleitnants Treifelds, Kārlis,
2) leitnants Liepiņš, Arvids.
VI kursus (vecāko artilērijas virsnieku kursus) 10.
VI 1926. g. beidza 2 pulka virsnieki:
1) pulkv.-leitn. Konradi-Kondrašovs, Aleksandrs,
2) kapteinis Lipinskis, Adomirs.
VII kursus (artilērijas virsnieku kursus) 30. VII
1927. g. beidza 3 pulka virsnieki:
1) virsleitnants Sovers, Pēteris,
2) „ Kampars, Eduards,
3) „ Liniņš, Alfrēds.
VIII kursus (artilērijas virsnieku kursus) 31. VIII
1928. g. beidza 4 pulka virsnieki:
1) virsleitnants Grāvelis, Valdemars,
2) „ Katlaps, Eduards,
3) „ Bite, Elmārs,
4) leitnants Jansons, Edgars.
IX kursus (artilērijas virsnieku kursus) 31. VIII
1929. g. beidza 4 pulka virsnieki:
1) virsleitnants Kaucis, Jānis,
2) „ Liepiņš, Ernests,
3) „ Lapiņš, Kārlis,
4) „ Āboliņš, Jānis.
X kursus (artilērijas virsnieku kursus) 30. VIII 1930. g. beidza 3 pulka virsnieki:
1) virsleitnants Vancers, Donats,
2) „ Clbers, Paulis,
3) „ Priede, Jānis.
XI kursus (artilērijas divizionu komandieru kursus) 31. VIII 1931. g. beidza 3 pulka virsnieki:
1) pulkv.-leitn. Dūms, Visvaldis,
2) kapteinis Vunderlichs, Fridrichs,
3) „ Titlovs, Arsenijs.
XII kursus (artilērijas divīzionu komandieru kursus)
14. XI 1933. g. beidza 3 pulka virsnieki:
1) pulkv.-leitn. Užans, Pēteris,
2) kapteinis Bērziņš, Edgars,
3) „ Kalvi jaks, Aleksandrs.
No pulka virsniekiem Augstāko kapi skolu beiguši: ģen. A. Dannebergs, pulkv. V. Šēnfelds, pulkv. V. Dūms, pulkv. J. žīds, pulkv. E. Plūcis, pulkv.ltn. P. Sovers, kapt. Zander-sons un kapt. Āboltiņš.
2) Instruktoru militārā izglītība.
Pulka instruktoru sastāvu kara laikā komplektēja no bij. krievu armijas instruktoriem un papildināja ar spējīgākiem kareivjiem.

Ģenerālis K. Goppers.
Vidz. div. k-ris no 4. IV 24. g. — 13. IV 34. g.
Iestājoties miera laikam, instruktoru sagatavošana notika Artilērijas instruktoru baterijā, bet vēlāk pašos pulkos, kur piegrieza lielu vērību instruktoru militārās izglītības pacelšanai.
3) Kareivju iasītnepratēju vispārēja apmācība.
Pirmos pēckara gados pulkā ienāca liels skaits analfabētu, apm. 10—12 kareivji katrā baterijā, un vēl lielāks skaits valsts valodas nepratēju. Visvairāk analfabētu un valsts valodas ne-

Ģenerālis Fr. Virsaitis,
Vidzemes divīzijas komandieris no 14. IV 1934. Rada.
pratēju ienāca no Latgales. Pēdējos gados atzīmējama iepriecinoša parādība, ka analfabētu skaits ievērojami samazinājies: baterijās ienāk apm. 2—3 cilvēki. Tāpat ievērojami samazinājies valsts valodas nepratēju skaits un pēdējos gados to tikpat kā nav.

Ģenerālis J. Ezeriņš.
Vidzemes divīzijas k-ļ-a palīgs no 15. X 36. g.

4) Karavīru bibliotēka un lasītava.

Jau atbrīvošanas kara laikā pie dažām bateriju un divīzionu pārvaldēm bija savākti nelieli grāmatu krājumi. Pulkam pārnākot uz Rīgu un novietojoties vienkopus, šos grāmatu krājumus pakāpeniski sakopoja, un jau 1923. gadā apvienotā pulka karavīru bibliotēkā skaitās 700 sējumi Ls 1.500.— vērtībā. Ar katru gadu grāmatu skaits bibliotēkā pieauga, iegādājoties grāmatas gan pulka līdzekļiem, gan saņemot kā ziedojumus. 1930. g. kultūras fonds piešķīra pulka bibliotēkai 673 grāmatas Ls 1.302,08 vērtībā. 1937. g. pulka karavīru bibliotēkā skaitās 2.500 sējumu, apm. Ls 4.000,— vērtībā. Pie bibliotēkas atrodas arī lasāmais galds ar galvas pilsētas laikrakstiem un žurnāliem.
Bez tam pulkā pastāv atsevišķa militāri-zinātnisku grāmatu bibliotēka pie virsnieku kluba.

5) Priekšlasījumi.

Bez militārās apmācības pulks saviem karavīriem no dienesta brīvā laikā cenšas modināt interesi arī citās nozarēs, sarīkojot atsevišķus priekšlasījumus un priekšlasījumu ciklus. Tā pulka karavīriem speciālisti nolasījuši lekcijas par dārzkopību, biškopību un lauksaimniecību. Pēdējos gados ar kara ministra ģen. J. Baloža gādību mūsu augstskolas mācības spēki lasījuši lekcijas par Latvijas vēsturi un dažiem ētikas jautājumiem. Latvijas atbrīvošanas cīņu vēsturi periodiski apskatījuši pulka virsnieki.
Kopš 1936. gada pulkā pastāv illūstrēts nedēļas apskats. No visiem pārējiem līdzīga nosaukuma izdevumiem šis illūstrētais nedēļas apskats atšķiras ar to, ka viņa izdošanai nav jālieto papīrs un tinte, bet nedēļas jaunāko iekšzemes un ārzemju notikumu attēlus pulka karavīru priekšā ar projekcijas aparāta palīdzību demonstrē uz ekrāna. Kā materiālu šīs programmas sastādīšanai lieto no laikrakstiem un žurnāliem izgrieztus tur iespiestos attēlus, kā arī foto attēlus no puika dzīves, žurnāla programma ļoti plaša. Tanī ir sekojošas nodaļas: jaunākie notikumi sabiedriskā un valsts dzīvē iekšzemē un ārzemēs, sportā, reliģijā, iekšzemes un ārzemju militārais apskats, jaunākie notikumi armijas un pulka dzīvē, mākslā, technikas jauniekie sasniegumi, humors un c. Šo nodaļu vadīšana uzdota pulka virsniekiem un virsdienesta instruktoriem, kāda virsnieka pārraudzībā, šādā veidā karavīriem demonstrējamais illūstrētais nedēļas apskats dod pārskatu par notikumiem ne tikai savā galvas pilsētā un valstī, bet visā pasaulē. Par katru uz ekrāna demonstrēto uzņēmumu attiecīgās nodaļas vadītājs dod izsmeļošus paskaidrojumus. Tādā veidā ik nedēļas vienas stundas laikā pulka karavīriem rodas pārskats par notikumiem visā pasaulē. Katra numura saturu pirms demonstrējuma pārbauda pulka komandieris. Daudz pūļu prasa šis pasākums arī no nodaļu vadītājiem, virsniekiem un instruktoriem un viņu palīgiem — virsdienesta instruktoriem, toties šīs pūles atalgo apziņa, ka viņu darbs nāk par labu visai pulka karavīru saimei.

6) Kino.

1927. gadā pulks ar Apmācības daļas un saviem līdzekļiem iegādājās kino aparātu, caur ko radās iespēja pulka karavīriem no dienesta brīvā laikā sarīkot kino izrādes. Bez parastajām filmām, kuras atrodamas kino filmu tirdzniecībā, izrādītas ari visas tās militārās apmācības filmas, kuras izsniedz Armijas štāba apmācības daļa. 1935. gadā pulkā uzstādīja skaņu filmas aparātu.
7) Pulka tiesas darbība.
Pulka tiesa savu darbību uzsāka 1920. gadā, kad tā ar pavēli pulkam (Nr. 1 § 11, tiesas daļa) iecelta sekojošā sastāvā: priekšsēdētājs — V divīziona komandieris kapteinis Jākobsons, locekļi — IV divīziona 1. btr. komandieris virsleitnants Dombrovskis un tā paša divīziona 3. btr. vecākais virsnieks leitnants Kļāvis. Par tieslietu darbvedi iecelts leitnants Beimuts. Pirmā darbības gadā pulka tiesa skatīja cauri 8 lietas, 1921. gadā — 20 lietas, nākošos gados — caurmērā 6—8 lietas gadā, bet pēdējos gados pat mazāk. 1931. gadā pulka tiesas pārorga-nizētas un maija mēnesī izdots likums par pulka tiesām, kas nosaka, ka vairākām pulku tiesām ieceļ vienu kopēju tiesu priekšsēdētāju. No šā laika pulka lietas izspriež I iecirkņa pulku tiesu priekšēdētājs L. k. o. kav. pulkv. Rapa, kurš kā vecs kara tiesu darbinieks savu atbildīgo uzdevumu veic ar lielu darba izpratni.

IV. Kultūrāli-sabiedriskā dzīve,

a) Vispārējie sasniegumi.
Kultūrāli-sabiedriskās dzīves veicināšanā lielu lomu spēlē pulka novietojums galvas pilsētā. Katru gadu pulka jaunkareivjiem, kuj-i pa lielākai daļai nāk no provinces, bijusi izdevība virsnieku un instruktoru vadībā apmeklēt Kaj-a muzeju, Valsts vēsturisko mūzeju, Etnogrāfisko muzeju un Pilsētas mākslas muzeju. Apmeklēti arī skaistais Brīvdabas muzejs Juglas krastos un jaunatklātais Zooloģiskais dārzs Meža parkā.
Pateicoties kara ministra ģen. J. Baloža gādībai un pretimnākšanai, pulka karavīri varēja noklausīties vairākas mūsu augstskolas izcilus mācības spēku lekcijas par vēsturiskiem un nācionāliem jautājumiem. Arī pulka virsnieki bieži nolasījuši referātus kareivjiem. Armijas štābs, kā arī pulks no saviem līdzekļiem izsniedzis karavīriem ieejas biļetes uz vērtīgām
operas un teātj-u izrādēm, kuras parasti karavīri ļoti kupli apmeklēja.
No 1924.—1932. g. pulks ikgadus rīkoja koncertu-balli, kurā programmu izpildīja — pulka orķestris, koris un atsevišķi pulka karavīri, šie sarīkojumi devuši arī prāvus atlikumus, kuri izlietoti pulka karavīru kulturālām vajadzībām.
Bez tam lielāki sabiedriski pulka sarīkojumi bijuši — jāšanas svētki, kurus pulks rīkojis hipodromā, šie svētki pievilkuši tūkstošiem skatītājus, un par pulka sasniegumiem jāšanas nozarē mūsu prese ir devusi ļoti cildinošas atsauksmes.

b) Sakari ar Vidzemes pilsētu un lauku pašvaldībām un skolām.

Pašvaldības dep-ta viccdirektors Caucis uzrunā pulka karavīrus XVIII fļ. svētkos.
Pulks uztur ciešus sakarus ar Vidzemes pilsētām un apriņķiem, no kurienes ieplūst pulkā lielākā daļa jaunkareivju.
No Vidzemes pilsētu un lauku pašvaldībām pulks ir saņēmis savu lielāko goda balvu — sudraba taures un ikgadus, ierodoties pulka gada svētkos vai citos svinīgos sarīkojumos, Vidzemes pilsētu un lauku pašvaldību pārstāvji ar pašvaldību departamenta direktoru Zankēvicu un vicedirektoru Cauci priekšgalā, kā pulka goda šefi, bagātīgi apdāvina pulka karavīrus, kas guvuši labākos panākumus dažādās militārās dis-

Pulka goda šefi — Vidzemes pilsētu un lauku pašvaldību pārstāvji ar Pašvaldības dep-ta direktoru Zankevicu un
vicedirektoru Cauci pie 1936. g. apbalvotiem pulka karavīriem.
No kreisās — Cēsu apr. vecākais Ringmanis, Valmieras apr. vec. Vinteri, Pašvaldību departamenta vicedirektors G. Caucis, direktors J. Zankevics. Labā pusē — Cēsu pils. galva Kauce, Mazsalacas pils. galva Daugulis.

Valmieras apriņķa vecākais Vinters apbalvo labākos šāvējus. Pa kreisi — pulkv.-ltn. Bērziņš, kapt. Titlovs, kapt. Runge.
ciplīnās, kā arī veselas vienības ar ceļojošām goda balvām par kopīgiem izcilus panākumiem šaušanā.
1937. gadā pulks nodibināja draudzīgas attiecības ar galvas pilsētas Rīgas &amp;lt;3 iekur kalna pamatskolu, pasniedzot

Madonas pilsētas galva Steinbcrgs saņem pulka emblēmu.
skolai karogu ar devīzi «Mans zelts ir mana tauta, mans gods ir viņas gods.» šai skolā mācās daudzi pulka virsnieku un virsd. instruktoru bērni.
c) Attiecības ar Igaunijas un Lietavas artilēriju.
Atbrīvošanas karā nodibinātā ieroču brālība ar mūsu ziemeļu kaimiņu — Igauniju arī miera laikā netika aizmirsta, bet gan izveidota un turpināta.

Karoga pasniegšana galvas pilsētas Rīgas čiekurkalna (10.) pamatskolai.
Pirmā draudzīgo sakaru atjaunošana notika 1925. gada
5. novembrī, kad pulkam piekomandēja Igaunijas 2. divīzijas artil. kapt. Der riku Aleksandru (1925. g. 353. pav. 15. §). Kapteini Derriku iedalīja 3. Rūjienas baterijā, kur tas pavadīja veselu gadu, iepazīdamies ar mūsu armijas iekārtu, apmācību un valodu. 1926. gada 1. novembrī kapteini Derriku atkoman-dēja uz savu armiju.
Gadu vēlāk, pulka I divīziona sakaru virsnieku virsleitnantu Lapiņu tādā pat nolūkā piekomandēja Igaunijas 1. divīzijas artilērijai Narvā. Virsleitnantu Lapiņu iedalīja Igaunijas 1. artilērijas grupas 3. baterijā, kurā viņš pavadīja 11 mēnešus, ņemot dalību apmācībā, iepazīstoties ar armijas iekārtu un valodu. 1928. g. 28. oktobrī, Igaunijas 1. divīzijas artilērijas standarta pasniegšanas svētkos, pulka komandiera uzdevumā vltn. Lapiņš pie standarta kāta piestiprināja zelta naglu ar Vidzemes artilērijas pulka emblēmas attēlu.
1929. gada 6. dec. uz 1 gadu Igaunijas armijas 5. artilērijas grupai Vilandē piekomandēja pulka 6. baterijas vecāko virsnieku virsleitnantu Liepiņu Ernestu. Arī vltn. Liepiņš Vilandē pavadīja vienu gadu, iepazīstoties ar Igaunijas artilēriju, armijas iekārtu, valodu un nodibinot draudzīgas attiecības ar igauņu karavīriem.
Bez šiem pastāvīgi piekomandētiem virsniekiem pārmaiņus ir viesojušās arī delegācijas dažādos svētku gadījumos.
1927. g. Igaunijas valsts svētkos 2. divīzijas artilērija Tartū uzaicināja viesoties mūsu pulka delegāciju, kurā piedalījās toreizējais pulka komandieris pulkvedis Fogelmanis, kapteinis Dinne un virsleitnants Priede.
1929. g. rudenī, pulka 10 gadu jubilejā no Igaunijas 1. un 2. divīzijas artilerijām ieradās virsnieku un instruktoru delegācijas, kurās piedalījās: pulkveži Leets un Borkmans, kapteiņi Derriks, Treufeldts un Rass, no instruktoriem — virsnieku vietnieki Klesti, Freibergs un Krusbergs. šīs delegācijas pulkam pasniedza krāšņas balvas — divus sudraba kausus virsniekiem un vienu sudraba kausu un fotogrāfiju instruktoriem.
Kā atbildi uz šo apciemojumu 1933. g. janvārī, 1. artilērijas grupas 15. gadu svētkos Narvā viesojās pulka komandieris pulkvedis Dannebergs, virsleitnants Lapiņš un virsseržants Māzins. Pulkvedis Dannebergs pulka virsnieku vārdā Igaunijas 1. artilērijas grupai pasniedza sudraba vīna muciņu, bet no instruktoriem — sudraba kausu.
Bez tam pulks ar visām trim Igaunijas divīziju artileri-jas grupām ik gadus apmainās apsveikumu telegrammām Jaunajā gadā, pulku gada svētkos un citos svinīgos gadījumos.
1936. gadā pulkam uz 1 gadu piekomandēja Lietavas 2. artil. pulka kapt. šimenu, bet pulka vltn. žagariņu — Iie-taviešu 3. artil. pulkam Kauņā, tā nodibinot ciešas un draudzīgas saites starp mūsu un Lietavas artilēriju.

d) Vienību izrīkojumi.

Visās pulka vienībās pastāv tradicija svinēt savu dibināšanas dienu resp. gada svētkus. Bateriju gada svētkos attiecīgu bateriju virsnieki iepazīstina kareivjus ar vienības izcelšanās vēsturi, kam seko vienības skate un kopējas pusdienas.
Vakaros parasti notika svētku izrīkojums ar priekšnesumiem un saviesīgu dzīvi. Programmas izpildītāji bija paši karavīri, šādus izrīkojumus apmeklēja arī bijušie vienības kara vīri-atbrīvošanas cīņu dalībnieki un kopā ar jauno paaudzi pārrunās atcerējās toreizējās slavenās kaujas dienas. Kopš
1928. g. sarīkojumu noslēgums — balle izpaliek.
1. Valmieras baterija savus gada svētkus svin 20. martā, 2. Cēsu btr. — 20. maijā, 3. Rūjienas btr. — 20. jūnijā, 4. btr.
— 22. oktobrī, 5. btr. — 30. septembrī, 6. btr. — 6. jūlijā, sakaru btr. — 27. novembrī.

Virsnieku kluba ēdamistaba.

e) Virsnieku klubs.

Vidzemes artilērijas pulkam pārnākot Rīgā, pulka virsnieku kluba vajadzībām ierādīja bij. krievu armijas 16. Ir-kutskas huzāru pulka kazarmās vienu koka divstāvu ēku. šo ēku 1912. g. cēla Rīgas pilsēta un nodeva huzāru pulka lietošanā kā pagaidu virsnieku klubu līdz piemērotākas kluba ēkas uzcelšanai.
Jau atrodoties Austrumu frontē, pulka virsnieki izdarīja atvilkumus no savas algas nepieciešamā kluba inventāra iegādei. Pirmā kluba valdē 1920. g. ievēlēja kapt. Las-mani, kapt. Dinni un vltn. Vunderlichu. Kluba iekārta sākumā bija ļoti trūcīga un telpas ļoti šauras, kādēļ klubs virsniekiem nekādas ērtības nevarēja dot. 1923. g. pulka virsnieki saviem

Virsn. kluba atpūtas telpas.
līdzekļiem izbūvēja slēgtu ziemas verandu. 1927. g. pēc mākslinieka J. Madernieka zīmējumiem, klubs pasūtīja ēdamistabas iekārtu latviskā stilā. Ar kara ministra ģen. J. Baloža materiālu atbalstu, pēdējos gados klubs palicis par mājīgu virsnieku mācību un atpūtas vietu.
Pie kluba pastāv plaša bibliotēka ar vērtīgām militāri-zi-nātniskām grāmatām.

f) Kareivju-instruktoru klubs.

Kareivjiem jau no 1921. g. pie pulka karavīru veikala bija iekārtotas telpas, kurās viņi pieņēma savus apmeklētājus un kuras lietoja arī kā lasītavu.
1930. g. pulka virsdienesta karavīriem nodeva 2 istabas kluba vajadzībām.
1937. gadā virsdienesta instruktoriem iekārtoja atsevišķas glītas telpas (3 istabas), kufas izrīkojumu gadījumos var savienot ar kareivju lasītavas telpām, kuras arī tai pašā gadā paplašināja un glīti iekārtoja.
Ar kara ministra ģen. J. Baloža materiālu atbalstu, virsd. instruktoru kluba telpas vēlāk iekārtoja vēl glītāki.

Kareivju lasītava un viesu pieņemšanas istaba.
Pulka karavīru veikals.
g) Pulka orķestris.
1921. gadā 8. decembra ministru kabineta sēdē apstiprināja un ar Apsardzības ministra pavēli atļāva Vidzemes artilērijas pulkam dibināt orķerstri, bez izdevumiem no valsts puses* mūzikas instrumentu iegādei.

V/d. instruktoru klubs.

Kareivju eglīte 1927. gadā.
Vidā pulka k-ris pulkv. N. Fogelmanis. Pa labi — kapt. Pauders, pa kreisi — kapt. Sovers, pulkv.-ltn. Užans, pulkv.-ltn. Plūcis.
1922. g. 10. janvāri par orķestra vadītāju pieņēma tagadējo adm. vltn. Skujiņu, kurš orķestri ātri noorganizēja. Jau tā paša gada vasarā orķestris koncertēja visu sezonu Lielā Vērmanes parkā, kas atkārtojas arī 1923. g. vasarā un daļu sezonas arī 1924. g. vasarā. Orķestris muzicēja arī vairākas sezonas Nācionālā teātrī. Vasaras orķestris pavada pulka nometnē, kur katru vakaru izpilda koncerta programmu. Atgriežoties no nometnes, orķestris koncertē Rīgas garnizona virsnieku kluba dārzā, bez tam dod koncertus arī dažādos privāto organizāciju izcilākos sarīkojumos kā Rīgā, tā arī provincē. Orķestris ņēmis dalību arī Rīgā sarīkotos dziesmu svētkos, dziesmu dienās, pēdējos VII vispārējos dzies-

Pulka orķestris.
Priekš, rindā pirmais no kreisā orķestra vadītājs adm. vltn. J. Skujiņš.
mu svētkos un «Atdzimšanas dziesmas» inscenējumā Vienības laukumā.
Pulka orķestri 1929. gada vasarā komandēja līdzi Valsts Prezidentam viņa braucienā uz Stokholmu pie Zviedrijas karaļa. Orķestris koncertēja vienā no skaistākiem Stokholmas koncerta dārziem, skandinot latvju tautas mūziku un izpelnoties skaistās «Ziemeļu’Venecijas» iemītnieku nedalītas simpātijās un atzinību.
Orķestris savā repertuārā izcilus vietu ierāda latvju mūzikai, izpelnīdamies daudzo mūzikas kritiķu vislabvēlīgākās
atsauksmes dažādos laikrakstos. Tā, piem., «Latvijas Kareivis» (1932. g. Nr. 166) pēc kāda koncerta Armijas virsnieku kluba dārzā raksta šādi: «Patīkamu izņēmumu pagājušo nedēļu sagādāja Vidzemes artilērijas pulka orķestris, koncertēdams Armijas virsnieku kluba dārzā. Orķestra vadītājs adm. virsi. Skujiņš sava orķestra koncertu ciklu ievadīja ar tīri latvisku programmu. Publikai priekšnesumi sagādāja patīkamu pārsteigumu un baudu. Arī vēlākajos koncertos latviešu autoriem ierādīta redzama vieta, šāds virziens uz vissiltāko apsveicams. Atliek tikai vēlēties, kaut labais piemērs būtu ierosinošs daudziem citiem koncertētājiem.»

V. Apmācība, sports un sacīkstes.

1) Jaunkareivju apmācība.
Pēc sekmīgi pabeigtām cīņām sākās armijas demobilizācija un pāriešana uz miera laika darbu — jauno tēvijas sargu sagatavošanu savam augstam uzdevumam. Jau tā paša gada novembra beigās pulks iesāka jaunkareivju apmācību pēc Artilērijas inspektora štāba izstrādātās programmas. Jaunkareivju apmācībā grūtības radīja virsnieku un instruktoru trūkums. Trūka arī valsts apģērba, tā ka vēl nedēļām ilgi pēc iesaukšanas jaunkareivji lietoja savas privātās drēbes.
1921. gadā jaunkareivju apmācība sākās 15. decembrī. Ar apģērbiem bija jau labāk: jaunkareivjus apģērbt valsts drēbēs varēja tūliņ pēc viņu ierašanās pulkā.
Sākot ar 1923. gadu līdz 1930. gadam pulkā iedalītie jaunkareivji ieradās februāra beigās. Tūliņ pēc ierašanās tos ap

vāļās brīžos.
ģērba un sāka apmācīt, saskaņā ar armijas komandiera apstiprinātu programmu.
Sākot ar 1931. gadu jaunkareivjus iedalīja pulkā augustā. Bez tam februāra beigās pulks saņēma nedaudz augst- un vidusskolu beigušos, kurus tūliņ pēc ierašanās iedalīja instruktoru vadā, ko noorganizēja pēc kārtas pie baterijām. Tagad iedalīšanas kārtība ir grozīta.

2) Kareivju apmācība.

Ik gadus, pēc jaunkareivju apmācības kursa iziešanas, sākas otrais posms kareivju sagatavošanā — speciālizēšana atsevišķās nozarēs un visu baterijas kareivju kopdarbība kaujas uzdevumu pildīšanā. Visam apmācības darbam, kā praktisks pārbaudījums, seko šaušanas poligonā un kopēji manevri ar citām ieroču šķirām.
Līdz 1925. gadam apmācībās bija jūtams virsnieku un instruktoru trūkums, ko pakāpeniski novērsa, papildinot esošos kadrus ar Kara skolas artilērijas nodaļu beigušiem jauniem virsniekiem un atstājot labākos instruktorus vadu beigušos kareivjus virsdienestā kā instruktorus.

3) Sakarnieku apmācība.

No katra iesaukuma zināmu kareivju skaitu, pēc jaunkareivju apmācības kursa beigšanas, apmāca sakaru dienestā, saskaņā ar armijas sakaru priekšnieka sastādītām programmām.
1923. g. vasarā Elektrotechniskā divīzionā sagatavots pirmais miera laika sakaru instruktoru kadrs.
Sākot ar 1925. g. sakaru instruktorus sagatavo pulkā no instruktoru vadu beigušiem dižkareivjiem.
Virsdienesta sakaru instruktoru zināšanu atjaunošanai un papildināšanai 1925. g. nodibināti Elektrotechniskā divīzionā virsdienesta sakaru instruktoru kursi, kurus beiguši gandrīz visi pulka sakaru virsdienesta instruktori.
īsi pirms pulka 5. g. jubilejas svētkiem notika pirmās sakarnieku sacīkstes starp baterijām. Pirmo vietu ieguva 3. Rūjienas baterija.
1930. g. pirmo vietu ieguva 4. baterija
1931. g. „ „ „ 5.
1932. g. „ „ „ 5.
1933. g. „ ,, ,, 5. „
No 1936. g. sakarnieku apmācība notiek sakaru baterijā un to vada sakaru btr. k-ri.s.
Instruktoru sagatavošana notiek Sakaru bataljonā.

Kareivju svinīgais solījums.

Instruktoru vada izlaidums 1932. g.
Vidū pulka k-ris pulkv. Dannebergs.
4) Instruktoru apmācība.
1922. gada 1. maijā pie 4. baterijas noorganizēja instruktoru vadu, spējīgāko kareivju sagatavošanai par instruktoriem. Minētā vadā no pulka baterijām iedalīja 27 kareivjus. 6. septembrī instruktoru vada kursu beidza 15 no vadā iedalītiem kareivjiem. Beigušos paaugstināja par dižkareivjiem un tie atgriezās savās baterijās, kur tos vēlāk paaugstināja par kaprāļiem. Vislabāk beigušo jau izlaiduma dienā paaugstināja par kaprāli.
1923. gadā instruktoru sagatavošanu uzdeva 6. baterijai.
22. septembrī instruktoru vadu beidza 1 dižkareivis un 29 kareivji, kurus paaugstināja nākošās dienesta pakāpēs. Arī 1924. un 1925. gados instruktorus sagatavoja 6. baterija. Nākošos gados instruktoru sagatavošanā visas pulka baterijas piedalījušās pēc kārtas.
Sākot ar 1937. gadu, 3 instruktoru vadu labāk beigušiem kareivjiem pulka komandieris pasniedz piemiņas balvas.
Saskaņā ar jauniem v/d. instruktoru mācību noteikumiem, pulkā ievestas rēgulāras instruktoru mācības pēc noteiktas programmas.
5) Virsnieku mācības.
Pēc pulka ierašanās no pozicijām Rīgā, pulka komandieris noorganizēja virsnieku mācības, personīgi vadot kā ierindas, tā arī teorētiskas mācības.
Vēlāk virsniekus apmācīja divīzionu komandieri, bet pulka komandieris personīgi vadīja taktiskās mācības. Bez tam katru gadu ziemas periodā pulka komandieris uzdeva virsniekiem nolasīt referātus par dažādiem taktikas, kara vēstures, artilērijas un karavīru audzināšanas tematiem.
Saskaņā ar jauniem virsnieku mācību noteikumiem, kas ievesti dzīvē 1932. gadā, virsnieku mācības norit sekojoši:
a) Pie divīzijas štāba notiek atsevišķu daļu un pulka vecāko virsnieku (divīzionu k-ru un saimniecības pr-ku) mācības, kurām katru gadu izstrādā speciālu programmu.
b) Pulkā, pulka komandiera personīgā vadībā, notiek taktiskās mācības ar divīzionu k-riem, saimniecības pr-ku un bateriju k-riem ziemā un vasarā, kā klasē uz kartēm, tā arī tieši apvidū. Visi pulka virsnieki piedalās referātos un kara spēlēs.
c) Divīzionu k-ri izņem speciālu programmu ar visiem divīziona virsniekiem.
6) Praktiskās artilērijas šaušanas.
Katru gadu pulka karavīri ņem dalību praktiskās artilērijas šaušanās, kupas savienotas ar izbraukšanu un dzīvi nometnē. Neskatoties uz to, ka darbs poligonā prasa daudz vairāk pūļu un enerģijas, nekā ziemas apmācības periodā, pulka karavīri ar lielu interesi piedalās artilērijas šaušanu izpildīšanā — tur viņi var praktiski pārbaudīt visu to, ko teērē-tiski mācījušies ziemas periodā.
Pulks pirmo reizi izgāja Daugavpils poligonā 1921. gada 14. augustā un pēc artilērijas šaušanu pabeigšanas atgriezās Rīgā 5. septembrī.

6. baterija pozīcijā.
1922. g. pulks Daugavpils nometnē atradās no 23. jūlija līdz 18. augustam. *
1923. un 1924. gados pulks turpat nometnē pavada 21/* mēnešus, bet sākot ar 1925. g. līdz 1931. g. ieskaitot katru vasaru
— 6 nedēļas.
Daugavpils artilērijas nometnē kareivjus un zirgus varēja ērti novietot bijušos intendantūras šķūņos. Artilērijas pulku štābi un virsnieku dzīvokļi atradās ērtajās bijušās kara slimnīcas vasaras ēkās.
šaušanas Daugavpils poligonā un tā laikmeta nometnes dzīvi attēlojis V. Skaistlauks dzejojumā «Poligona smilts».
Sveika dzeltenā poligona smilts, kas gadu no gada, kā pulkstenis uzvilkts, ar skatu skumju un padevīgu ļauj sevi mīdīt steigā pāri joņojošiem dzelžainiem pakaviem, asiem kā šķēpiem, ļauj dziļi griezties savā miesā dižgabalu riteņu lokiem bez mazākā vaida, bez sāpju izteiksmes vārgajā sejā!
Pusdienas tveicē saules karstā elpa glāsta tavu pauguru skaustus, puskailos, kā arī kailos pavisam, un nebēdnis ziemeļrītenis brīvi, kā princis kāds, klejo pa ielejām tavām un laukiem, virši kur zied un priedltes sīkas savas klusās un kautrīgās teikas par daudzām slavenām šaušanām pauž, par šaušanu skatēm, šo pārbaudi lielo, kas artileristu daudzu un ■ arī tavai sirdij, tik tuvai šai debesu zilgmi savās zīmotnēs nesošai saimei, dzeltēnā, viegli starp pirkstiem slīdošā, nodrebēt liek.
Tu, un varbūt vienīgi tikai tu zini, cik skaistuma daudz un baudas šais ātri slīdošās stundās, blakus spēkam kas plūst, un varenības izjūtai stiprai.
Cīruļu dziesmu skaņās tītā svaigā agrā vasaras rīta stunda jau pati par sevi slēpj tik daudz daiļuma īsta, ka aizmirsties viegli no sāpēm kas dedzina krūti.-
Kāds prieks just zem sevim kumeļa jauna un strauja kaprizos soļus, kāds prieks redzēt grupētos dižgabalus!
Staltas rindas — bruņu cepurēs ļaudis un zirgi, kas šad un tad zemi
ar pakaviem kuļ, un aizsargkrāsainie stobri, kas pozās kā varoņi stinguši, gaida kaut kur V i d u s - P o g u | a vai pie Lucāna dārzniecība sirmo priežu paspārnē drošā dižākā priekšnieka ieraSanof
Skaļā komanda, sastingums, galops un ziņojums īsais, un brīvi skanošais «esi sveiks!»
To dzirdi ik rītus caur pirkstiem plūstošā dzeltēnā smilts, un priekā klusi jūsmo tava nemiera alkstošā Meža ezera dzīlēs dusošā sirds.
Tad vērīgu ausi tu klausies kā taktisko uzdevumu kāds klāsta,
tu virsnieku sejas tad vēro un zirgus, kas nervozi laužņus kožļā un zemi ar priekškājām nemierā dauza.
Cik reizes, cik reizes tas nava jau dzirdēts!
Tur Plikais kalns mūžam,
tur Pīrāgs un Dvīņi,
tur ģenerāļu Eduarda un Mārt
ki
tur L a f e t e s paugurs un Veneras laukums, un zvaigžņu vai vesels milijons: gan R-ī t a, gan Vakara,
Ziemeļu zvaigznes,
gan Zelta, gan Sudraba pamirdz
urv
Un tālāk tu redzi kā izraudzē aizskrien, kā atpakaļ raitnieks ar aploksni steidz, un baterija steidzīgā gaitā kā milzīga čūska gar mežmalu slēpdamās vietu, kur uguni atklāt būs, rod.
dzeltenā smilts, tad tu dzirdi ni iešaudc sākas, i r z i e n u tausta, ālumu meklē
m,i ķ m ē r a s o ļ i e m kāds «staigā»… deglis ir normāls,
&amp;lt; p r ā d z i e n i zemi . 11 ā b i e n i pārsvarā, —
,ev rāda.
zirneklis taustekļiem saviem, jvliži, pārliži grābj ciešāk un ciešāk, spīlē, platā un šaurā … ņo tad skrejkārtas amas, kaukdamas, j un putekļus, gabalus p sperdamas, — īī lai līgojas tnes meži,
•ot atbalsa spēcīgās skaņas!
klausies un smaidi: rieku tev dara. nļāk, jo trakāk, uņu vairāk, izieni biežāk — ies kā mājās,
Istībā savā.
tarš tak nav īstais, limanas atskan iņu strūklas aklu tev plūst, — ākslā vingrinās n rokas, niņa «spēlē»,
0 t e r i s zib, rmulas, tabulas
par sevi riņi klausa
imiem sausiem-.
gurdi kad mājup šāvušās daļas
1 zem lietus niem spējiem, iuna vairs rodama pat vīle
autiņi vēsi
no apkalpes lejup gar muguru zemāk un zemāk, līdz papēžiem slīd, — tu līdzi jūti, jo zini patiesi,
ka ērtību, piemēram, izžāvēt vīles, šiem brašajiem zēniem, kas šāvuši veikli, tikpat kā nekādu.
Tu visu to redzi, un elsā tad klusi tava jūtīgā
Meža ezera dzīlēs apslēptā sirds..
Tu daudz ko redzi un daudz ko zini, caur pirkstiem viegli plūstošā smilts, tik nezini vienu: kad orķestra skaņas gan jautras un brašas, gan skumjas kā sēras no Nometnes plūst, un aicina parkā dievišķās rotaļās
šķelmīgo amoru kaitināt spēji, —
kas dvēselē savā
līdzi tev skumst
un vientuļi klejo
pa ēnainām ejām
bez saules, bez mīlas,
bez cerībām krūtīs?
Tu negaisus alksti un skaļākā trokšņa, tev mīļas šīs aukas, pār galvu kas brāžas, bet viņš, kas šaušanā izkritis cauri, viņš ilgojas vienu: no tevis būt tālāk, lai aizmirstu ātrāk to dienu un stundu, kad komanda strauja nelaikā, nevietā dota noplēsa laurus atsegtai galvai …
To nezin
dzīlēs dusošā sirds.-
1931. g. rudenī pulks pirmo reizi izpildīja artilērijas kaujas šaušanas uzdevumus Gaujas poligonā. 12. oktobrī plk. 6,00 11 divīziona 4. un 6. baterijas izgāja uz jaunā Gaujas poligona kristībām. Līņāja smalks rudens lietiņš; asfaltētā šoseja bija slidena kā ledus; vienam otram karavīram slīdēja kāja, klupa viens otrs zirgs. Plk. 12,00 virsleitnants Draulis kā pirmais atklāja uguni ar 6. btr. 45'" haubicām. Ar 4. btr. šāva virsleitnants P a u ž a.
15. oktobrī uz šaušanu izbrauca I divīziona 2. un 3. baterijas, kuras šaušanas laikā komandēja virsleitnants Riba un vltn. Liepiņš, A.
1932. g. 28. jūnijā pulks pilnā sastāvā pirmo reizi izgāja Gaujas poligonā vasaras nometnē un novietojās teltīs, mežā R. no Dūņu ezera, kur palika līdz 14. jūlijam, izpildot artilērijas šaušanas.
1933. g. pulks Gaujas poligonā atradās no 28. jūnija līdz
25. jūlijam. Šoreiz tas novietojas teltīs Dūņu ezera D. krastā. Sakarā ar garāku nometnes laiku, izpildīja ne tikai dižgabalu, bet arī daļu patšauteņu un karabīnu šaušanas.
1934. g. pulks atradās Gaujas nometnē no 1. jūnija līdz 14. jūlijam. Novietojas turpat, kur iepriekšējo gadu. Zirgu novietošanai saviem spēkiem uzcēla palieveņus.
Pēc pulka atgriešanās Rīgā, pulka nometni Gaujas poligonā ieņēma 3. Jelgavas kājnieku pulks, kopā ar kuru 26. jūlijā 4. baterija izpildīja manevru šaušanas. 8. augustā kopējas manevru šaušanas izpildīja 2. Cēsu baterija kopā ar 5. Cēsu kājnieku pulku, 10. augustā 1. Valmieras baterija kopā ar 4. Valmieras kājnieku pulku, bet 3. septembrī, Salaspils šauj-laukā, 5. baterija kopā ar 6. Rīgas kājnieku pulku.
1935. g. pulkam novietojumu nometnē ierādīja Lilastes ezera dienvidus galā, kur uzcēla ēkas karavīru un zirgu novietošanai.
Virsniekiem nometni ierādīja Ummas ezera ziemeļaustruma krastā.
Pulks pieliek daudz pūļu savas nometnes iekārtošanai un izdaiļošanai, lai garajā vasaras mācību periodā, pēc intensīva darba, karavīri varētu gūt patīkamu atpūtu.
Lai pieradinātu karavīrus darboties ziemas apstākļos, sākot ar 1926. g. baterijas izpilda kaujas šaušanas ziemā, parasti janvāra vai februāra mēnesī, Dreiliņu šauj-laukā, taktisku uzdevumu izpildot kopā ar Vidzemes divīzijas kājnieku daļām. Bez tam ziemas periodā rīko arī plašāka mēroga manevrus, tā, piem., 1934. g. janvārī I Ziemeļlatvijas ar-tilerijas divizions ņēma dalību ziemas manevros kopā ar 5. Cēsu kājnieku pulku pret 3. Jelgavas kājnieku pulku Olaines-Dalbes rajonā.
7) šaušanas apmācības un sacīkstes šaušanā no patšautenēm, karabīniem un pistolēm.
Blakus artilērijas šaušanām, pulka karavīrus sagatavo arī rokas un automatisko ieroču lietošanā. Katru gadu gan pulka šautuvē, gan senāk Daugavpils poligonā, tagad Gaujas poligonā karavīri izpilda noteikumos paredzētos vingrinājumus ar patšautenēm, karabīniem un pistolēm.
Kā praktiskās, tā arī sacīkšu šaušanās no šiem ieročišem ir sasniegti ļoti teicami rezultāti. Tā jau 1926. g. no visiem ložmetējniekiem 66% ieguvuši sevišķi laba šāvēja nosaukumu.
Arī visāda veida šaušanu pārbaudēs pulka karavīri sasnieguši teicamus rezultātus. Tā 1929. g. armijas komandiera pavēlē lasām: «Manā uzdevumā strēlnieku inspektors izdarīja karaspēka daļās šaušanas pārbaudi individuālā šaušanā ar šautenēm, karabīniem, pistolēm, patšautenēm un ložmetējiem, pie kam zemāk minētās karaspēka daļās izrādījās sekojoši šaušanas rezultāti: Vidzemes artilērijas pulkā —
virsnieki ar karabīniem — ļoti labi, virsnieki un kara ierēdņi ar pistolēm — labi,
4. baterija ar karabīniem — ļoti labi,
4. baterija ar patšautenēm — labi.
Jāpiezīmē, ka vienību, kam skatē jāšauj, izvēlās strēlnieku inspektors pats.
Pulka desmitgadu jubilejā 1929. g. Rīgas, Cēsu, Valmieras un Madonas aizsargu pulki dāvāja pulkam ceļojošu goda balvu šaušanā ar karabīniem. Balvu pasniedz tai vienībai uz 1 gadu, kuras sastādītā grupa virsnieka vadībā (1 virsnieks, 2 instruktori, 5 vareivji) uzrāda labākos rezultātus — izšauj visvairāk punktu.
Pirmās sacīkstes dēļ šīs goda balvas notika 1929. g. pulka šautuvē, šaujot uz 150 m apaļā figūrā. Uzvaru guva 4. btr. komanda ar vltn. Jēkabsonu kā priekšnieku.
1930. g. balvu ieguva 6. btr. komanda ar btr. k-ri kapt. Titlovu priekšgalā.
1931. g. balvu otrreiz ieguva 4. btr. ar viltn. Jēkabsonu kā šāvēju komandas priekšnieku.
1932. g. balva netika izcīnīta.
1933. g. balvu ieguva 3. Rūjienas baterijas komanda ar vltn. Vadelnieku priekšgalā.
Bez vienību sacensības, katru gadu pulkā rīkoja arī individuālas sacīkstes šaušanā ar pistolēm virsniekiem un virs seržantiem (arī virsnieku vietniekiem); ar karabīniem — virsniekiem, instruktoriem un kareivjiem — sevišķi labiem šāvējiem; tad vēl patšauteniekiem sacīkstes ar savu ieroci.

Ceļojošā goda balva šaušanā ar karabīniem.
Tagad sacensības notiek pēc attiecīgos reglamentos paredzētiem noteikumiem.
Pēc sacīkstēm uzvarētājus apbalvo ar vērtīgām balvām, kuras vai nu pērk pulks pats, vai arī dāvā pulka goda šefi un labvēļi.
Pulkā vēl pastāv oriģināla balva šaušanā ar karabīniem — sudraba kauss. To, no pulka šķiroties un aizejot uz citu daļu augstākā amatā, dāvājis kapt. Liepiņš, E.
šīs balvas iegūšanai jānotiek šaušanas sacensībai ar karabīniem starp labāko tā gada šāvēju virsnieku un instruktoru. Izcīnīta balva 1 gadu glabājama vai nu virsnieku vai instruktoru klubā, atkarībā no tā, kufš no sacensoņiem to ieguvis. Pirmo reizi (1932. g.) dēļ šis balvas sacentās vltn. Jēkabsons ar serž. Sīmani. Sacensība beidzās ar vltn. Jēkabsona uzvaru.

Kapt. G. Liepiņa ce). goda balva.
8) Jāšanas sacīkstes P’ilka, armijas un starptautiskā
mērogā.
Pārejot uz miera laika gaitām, pulks izcilus vērību piegriež jāšanas sportam. Pulkā ir daudz spējīgu karavīru, kam ir interese un neatlaidīga griba ķerties pie šī grūtā, bet interesantā darba.
Pirmās jāšanas sacīkstes pulks rīkoja 1923. gada rudenī, pulka novietojuma rajonā. Programmā ietilpa: 1) šķēršļu pārvarēšana, 2) ciršana ar zobeniem un šaušana zirgam auļojot,
3) džigitēšana. šķēršļu pārvarēšanā dalību ņēma pulka virsnieki, bet ciršanā un džigitēšanā — pulka instruktori.
1924. g. oktobrī, pulka tauru pasniegšanas dienā, rīkoja jau daudz plašākas jāšanas sacīkstes, kuras notika tai pašā laukumā, kur iepriekšējo gadu; programma arī ar mazu atšķirību tā pati. Sasniegumi šinīs sacīkstēs daudz labāki kā iepriekšējā gadā, sevišķi džigitēšanā, jo piedalās daudzi iepriekšējā gada džigiti.
1925. g. pulka karavīri cītīgi gatavojas jāšanas svētkiem kapt. Titlova vadībā. Programma bija ļoti plaša, arī dalībnieku skaits pāri par 40. Programmā galvenā vērība bija pie-
K&amp;gt;-

Ciršana stāvus no zirga.
Virsserž. Otvars.
griezta džigitēšanai, kura sastāvēja no daudz un dažādiem numuriem, kā: piramides ar karogu, voltizēšana, šķēres, bokss, sudmaliņas, līšana zem zirga vēdera, pārlidojums, jātnieka pārķeršana, ejoša zirga noseglošana, cepures pacelšana, voltizēšana pār diviem zirgiem, ievainoto pacelšana, ciršana lēcot pār šķēršļiem zirgā stāvus un sēdus, duršana ar pīķiem u. t. t. Bez iepriekš minētā bija vēl concours hippique virsniekiem: 6 šķēršļi līdz 1 m augsti, ceļa gajuims apm. 350 m. Jāšanas svētki notika 11. oktobrī hipodromā un bija kupli apmeklēti.
1926. g. 16. maijā, vairāku tūkstošu skatītāju klātbūtnē, pulks Rīgas hipodromā demonstrēja savu jāšanas prasmi, šoreiz programma sastādīta no 15 dažādiem numuriem. Galvenā vērība piegriezta džigitēšanai; concours hippique nemaz nenotika. Izpildīšanā piedalās 28 pulka karavīri, galvenā kārtā instruktori un kareivji. Sacīkstes bija ļoti rūpīgi sagatavotas. Programmas dažādība un labais izpildījums izsauca publikas nedalītu piekrišanu. Pēc sacīkstēm «Latvijas Kareivis» rakstīja:
«Vidzemes artilērijas pulka gadskārtējā jāšanas sacīkste pag. svētdien norisinājās pie sevišķi liela skatītāju skaita. Pulka karavīri stipri progresējuši savā jāšanas mākslā. Džigitēšanā tie uzrādīja augstus sasniegumus … Numuri tika veikti spīdoši un izpildītājus saņēma nerimstoša ovāciju vētra. Prieks noskatīties, cik veikli mūsu artileristi rīkojas ar šauteni un zobenu …»
«Jaunākās ziņas» raksta: «Skaists, jauns jātnieks, kopā ar daiļu zirgu, arvien ir bijis daiļuma, izveicības un vīrišķības cildens simbols. Ikviens, kam vakar bija iespēja apmeklēt Vidzemes artilērijas pulka tradicionālos jāšanas svētkus, mantoja gaišāko iespaidu par mūsu karavīriem, jātniekiem. Ar nenogurstošu interesi apmeklētāji noraudzījās saistošos jāšanas demonstrējumos, uzņemdami katru karavīru sasniegumu veiklībā, drošsirdībā un aukstasinībā ar siltāko sajūsmu un ovācijām.»
«Latvis»: «Brašie kapa vīri nav taupījuši pūļu svētku sagatavošanai un tie arī izdevās teicami. Ar lielu izveicību artileristi demonstrēja džigitēšanu un voltizēšanu seglos un neseglotos zirgos kailiem zobeniem zobos. Skaists bija inscinētais tautas meitas aizvešanas un panāksnieku pakaļdzīšanās skats, kuru izpildīja senkareivju tērpos. Grandiozu iespaidu atstāja kaujas aina ar ievainotiem un kritušiem, kurā pierādījās sevišķi liela zirgu dresūra ievainoto uzņemšanā, noguļoties pie ievainotā un nokritušā jātnieka …»
«Brīvā Zeme»: «Mūsu neatlaidīgā armija vēl jauna. Pagājuši tikai daži gadi, kopš izbeigtas cīņas kara laukos. Tādēļ jo vairāk apsveicams tas, ko rādīja Vidzemes artilērijas pulks plašai publikai: jātnieku miera laika attīstībā. Neraugoties uz grūtībām zirgu apgādē un izlasē un piemērotu laukumu trūkumu treniņiem, mūsu galvas pilsētas artileristi uzrādīja sasniegumus, ar kuriem varētu lepoties pat visspožākie kavalērijas pulki citu valstu armijās. Pulka organizācijas komiteja bija plašo programmu sastādījusi tā, ka tā saistīja nevien speciālistus, bet apmierināja un bieži pat sajūsmināja ar dažādiem sporta veidiem izlutinātos galvas pilsētas iedzīvotājus… Vidzemes artilērijas pulks, kurš galvas pilsētā ieguvis lielu populāritāti, lai ir par priekšzīmi citiem mūsu artilērijas un jātnieku pulkiem.»
Bez jau minētām atsauksmēm, vēl plašus atzinības rakstus iespieduši daudzi citi laikraksti.
Pēc sacīkstēm ministru prezidents A. Alberings dalībniekiem pasniedza žetonus, bet lielākas sekmes guvušiem — godalgas.
Pulks tā paša gada rudenī rīkoja otro reizi jāšanas svētkus hipodromā, kas atkal pulcināja kuplu skaitu skatītāju.
1928. g. 8. jūlijā Daugavpils artilērijas nometnē novietotās artilērijas daļas rīkoja jāšanas sacīkstes. Sacīkšu programma sastāvēja no concours hippique virsniekiem un instruktoriem. No pulka piedalījās vairāki instruktori, bet vietu ieguva tikai virsserž. Otvars uz z. «Celzijs».
Tā paša gada 15., 16. un 17. septembrī Latvijas aizsardzības biedrība Rīgas hipodromā rīkoja vispārējas jāšanas sacīkstes. Arī pulks piedalījās šinīs sacīkstēs.
šķēršļu pārvarēšana.
Skriešanās pār žogiem (steeple-chase) virsnieku klase
2. vietu ieguva ltn. Otsons uz zirga «Datums», šķēršļu pārvarēšanā instruktoru klasē 2. vietu ieguva serž. Veinbergs. Iejādes pārbaudē 1. vietu ieguva serž. Kārkliņš uz ķ. «Funkcija». Pulks sacīkstes kuplināja ar džigitēšanu un «gymkhanu». Instruktoru klasē 1. vietu ieguva serž. Veinbergs, 2. vietu — serž. Pakalns.
1929. gada 6. oktobrī pulka 10 gadu jubilejas svētkos, pulks rīkoja hipodromā savus tradicionālos jāšanas svētkus ar iepriekšējo gadu programmu.
1930. g. jūlija sākumā pulka virsnieki un instruktori piedalījās Daugavpils nometnē rīkotās gadskārtējās artilērijas

jāšanas sacīkstēs. No virsniekiem ltn. Jēkabsons uz z. «Fek-tiņš» ieguva 3. vietu, no instruktoriem 2. vietu ieguva serž. Pakalns un 5. vietu — serž. Veinbergs. Sacīkšu «nagla» šoreiz bija 10 km lauka jājiens ar vairākiem dabīgiem un 8 mākslīgiem šķēršļiem. Ceļa garums bija jāveic 40 minūtēs. Instruktoriem 10 km jājiens drusku vieglāks, šai jājienā no virsniekiem 3. vietu ieguva vltn. Paparde uz z. «Eksports», no instruktoriem 4. vietu — serž. Lānis un 6. vietu — v. v. Tomsons.
Septembra mēnesī hipodromā notika III starptautiskās jāšanas sacīkstes, šeit gludskriešanā uz 1.800 m 1. vietu ieguva vltn. Gulbis uz z. «D a t u m s». šajās sacīkstēs no pulka piedalījās 6 virsnieki ar 7 zirgiem un 11 instruktori ar 13 zirgiem.
1931. g. internās jāšanas sacīkstēs Daugavpilī lēkšanā pār šķēršļiem 2. vietu ieguva serž. Veinbergs.
Rudenī notika IV starptautiskās jāšanas sacīkstes, uz kurām pulka karavīri gatavojās ar lielu centību, sistēmatiski trenējoties. Sacīkstēs piedalījās 6 virsnieki ar 6 zirgiem un 9 instruktori ar 14 zirgiem. Virsnieku sacensībās pavisam ieguva 3 godalgotas vietas, starp kurām 1 pirmā vieta — vltn. Gulbim uz z. «Datums», kurš līdz ar to ieguva Valsts prezidenta A. Kvieša goda balvu.
1932. g. A. Z. S. klubs rīkoja 3 eksternas un 1 starptautiskas jāšanas sacīkstes. Bez tam pulks pats rīkoja vienas jāšanas sacīkstes. (Jāšanas sports tiktālu progresējis, ka sacīkstēs var piedalīties un rezultātus gūt tikai ar izcilus zirgu materiālu un sistēmatisku un rūpīgu treniņu.)
Uz eksternām sacīkstēm pulks komandēja 1 virsnieku ar
2 zirgiem un uz Rīgas jūrmalas un Jelgavas sacīkstēm arī instruktorus. Virsnieku klasēs iegūtas divas vietas un instruktoru klasēs viena vieta.
Pulka rīkotās sacīkstēs lēkšanā pār šķēršļiem virsnieku A. klasē 1. vietā ierindojās vltn. Jēkabsons un B. klasē — ltn. Anžjānis. Instruktoriem A. klasē 1. vietā — serž. Veinbergs un B. klasē — serž. Semjonovs.
No 9.—13. septembrim notika V starptautiskās jāšanas sacīkstes, kurās no pulka piedalījās 5 virsnieki ar 7 zirgiem un
6 instruktori ar 9 zirgiem.
Virsnieki sacensībās ieguva 4 godalgotas vietas, no kurām
3 pirmās. 2 pirmās vietas ieguva vltn. Gulbis uz z. «Datums» un 1 pirmo vietu — vltn. Broks uz z. «Klaips», iegūstot arī Polijas sūtņa dāvāto sudraba kausu kā labākais Latvijas
jātnieks V starptautiskās jāšanas sacīkstēs. Instruktoru klasēs ieguva 2 godalgotas vietas, no tām 1 pirmo.
V starptautiskās jāšanas sacīkstēs pulka karavīri piedalījās arī ar džigitēšanu.
Tā paša gada rudenī vltn. Broks ar zirgu «Klaips» ieguva
2 vietas, no kurām 1 pirmo Igaunijas starptautiskās jāšanas sacīkstēs Tallinā.
1933. g. A. Z. S. klubs rīkoja 4 ekstemas jāšanas sacīkstes: Jūrmalā, Rīgā, Jelgavā un Daugavpilī un VI starptautiskās jāšanas sacīkstes Rīgā.
Jūrmalas sacīkstēs piedalījās 2 virsnieki ar 4 zirgiem, iegūstot 2 godalgotas vietas un 3 instruktori ar 6 zirgiem, iegūstot 6 godalgotas vietas, no tām 2 pirmās.
Eksternās sacīkstēs Rīgā piedalījās 2 virsnieki ar 3 zirgiem un ieguva 2 otrās vietas.

Vltn. Broks ar Klaipu.
Sacīkstēs Jelgavā piedalījās 1 virsnieks ar 2 zirgiem, iegūstot 4 godalgotas vietas, no kurām 2 pirmās. No instruktoriem piedalījās 3, iegūstot 1 godalgotu vietu.
Daugavpils sacīkstēs no pulka dalību ņēma.2 virsnieki ar
4 zirgiem, iegūstot smagā klasē 1 pirmo un 1 otro vietu.
Starptautiskās jāšanas sacīkstēs Rīgā no pulka piedalījās
2 virsnieki ar 4 zirgiem, iegūstot vienu godalgotu vietu.
Starptautiskās jāšanas sacīkstēs Tallinā valsts ekipas sastāvā, no pulka piedalījās vltn. Broks ar zirgu «Klaips» un ieguva 2 godalgotas vietas.
Arī turpmākos gados kā Rīgā, tā Varšavā, Insterburgā un Copotā starptautiskās jāšanas sacīkstēs vltn. Broks ar zirgiem «Klaips» un «Namejs» guva izcilus panākumus un ierindojās pirmās vietās, tā ceļot ne tikai savā zemē, bet arī ārzemēs latvju jātnieku labo slavu.
9) Artilērijas sacīkšu šaušanas.
1923. g. 11. septembrī sacīkšu šaušanu izpildīja visu artilērijas pulku vieglās haubiču baterijas, starp tām pulka 2. baterija kapt. Lūša vadībā. Baterija trāpīja 5 granātas mērķa laukumā un caursita 3 rēgas.
14. sept. sacensās 18 &amp;amp; lielgabalu baterijas.
šaušanā uzvarēja 3. Rūjienas baterija kapt. Baloža vadībā, satriecot 8 rēgas ar 14 caursitieniem, un ieguva pulka ceļojošo balvu, naudas balvas instruktoriem un kareivjiem un akselban-tes baterijas komandieriem un pirmiem un otriem numuriem.
4. baterija satrieca 6 rēgas ar 8 caursitieniem un 5. baterija —
8 rēgas ar 9 caursitieniem.
1924. gadā nodibināja vieglās artilērijas ceļojošo balvu, kuras izcīņā bija jāpiedalās visu pulku uzvarējušām baterijām un Artilērijas instruktoru baterijai.
23. augustā pulka 188 bateriju sacīkšu šaušanās Daugavpils poligonā pirmo vietu ieguva 6. baterija kapt. žīda vadībā, satriecot 6 rēgas ar 8 caursitieniem. Baterijas karavīri saņēma akselbantes un krūšu nozīmes (braucēji), bez tam instruktori un kareivji naudas balvas un pulka ceļojošā balva pārgāja no 3. Rūjienas baterijas uz 6. bateriju.
27. augustā visu artilērijas pulku uzvarējušās baterijas un Artilērijas instruktoru baterija sacentās savā starpā, šai sacensībā pirmo vietu ieguva Vidzemes artilērijas pulka 6. baterija, satriecot 10 rēgas ar 14 caursitieniem. Godalgotās baterijas sastāvs:
baterijas komandieris — kapt. žīds, vecākais virsnieks — kapt. Titlovs, vadu komandieri — ltn. Cībers un ltn. Kampars.
6. baterija kā godalgu ieguva jaundibināto vieglās artilērijas ceļojošo balvu.
šinī gadā pulks uzrādīja labākos sasniegumus arī v i e g-lās artilērijas braukšanas sacīkstēs, kuras rīkoja pirmo reizi Daugavpils nometnē 28. augustā. No pulku virsnieku aizjūgiem pirmo vietu ieguva Vidzemes artilērijas pulka aizjūgs: dižgabala priekšnieks — kapt. Vunderlichs, priekšjūga braucējs — vltn. Fastena, vidusjūga braucējs — vltn. Kauliņš, pamatjūga braucējs — vltn. Jūgs.
No pulku kareivju aizjūgiem pirmo vietu ieguva Vidzemes artilērijas pulka 4. baterijas aizjūgs. Starp vieglās artilērijas pulkiem pirmo vietu dabūja Vidzemes artilērijas pulks ar laiku 44 min. 4 sek. 4. baterijai, kā labākai, artil e-

Gravja pārvarēšana.
rijas inspektors piešķīra visas artilērijas ceļojošo godalgu — vairogu.
1925. gadā, pēc artilērijas sacīkšu šaušanas noteikumiem, vieglās artilērijas ceļojošo balvu ieguva tas pulks, kura baterijas kopā satrieca lielāko rēgu skaitu. Sacīkšu šaušana notika
12 jūlijā.
Pirmo vietu ieguva un otro reizi pulka ceļojošo balvu saņēma 6. baterija kapt. Kalvijaka vadībā, satriecot 11 rēgas ar 13 caursitieniem.
1926. gadā, pēc artilērijas sacīkšu šaušanas noteikumiem, tiesības nēsāt akselbantes un krūšu nozīmēs (braucējiem) ieguva tās baterijas, kuras satrieca ne mazāk kā 9 rēgas, vai dabūja ne mazāk kā 9 trāpījumus mērķa laukumā (taisnstūrī). Maksimālais šaušanas laiks bija noteikts 18 iž baterijām 30 min. un vieglām haubiču baterijām — 45 min.
Pulks sacīkšu šaušanas izpildīja 21. augustā.
Sacīkstēs uzvarēja un pulka ceļojošo balvu jau otro reizi paņēma 3. baterija kapt. Lipinska vadībā, satriecot
13 rēgas. Artilērijas vieglo haubiču bateriju ceļojošo balvu ieguva 2. Cēsu btr. kapt. Lūša vadībā, trāpot mērķa laukumā 11 granātas. Tiesības valkāt
akselbantes ieguva ari 4. baterija kapt. Titlova vadībā, satriecot
9 rēgas.
1927. gadā pulka ceļojošā balva pārgāja no 3. Rūjienas btr. atpakaļ uz 6. bateriju, kura kapt. Titlova vadībā satrieca 11 rēgas, dabūjot tiesības nēsāt akselbantes un braucējiem krūšu nozīmes.
1928. gada 20. augustā, satriecot 14 rēgas, uzvaru guva
5. baterija kapt. Fastena vadībā, kura līdz ar to ieguva pulka ceļojošo balvu. Vēl ieguva tiesības nēsāt akselbantes un krūšu nozīmes 6. baterija kapt. Titlova vadībā, satriecot 9 rēgas.
Pulks kopskaitā satrieca 40 rēgas, kas bija labākie rezultāti visā artilērijā, un tādēļ šogad ieguva vieglās artilērijas ceļojošo balvu.
1929. g. pulks sacīkšu šaušanas izpildīja 6. jūlijā.
Pulka ceļojošo balvu un tiesību nēsāt akselbantes ieguva
6. baterija kapt. Titlova vadībā, satriecot 15 rēgas ar 31 caur-sitienu. Tiesības nesāt akselbantes un braucējiem krūšu nozīmes vēl ieguva 5. baterija kapt. Fastena vadībā, satriecot 15 rēgas ar 30 caursitieniem, 4. baterija kapt. Bērziņa vadībā
— 11 rēgas un 16 caursitieni un 3. Rūjienas btr. kapt. Ļipinska vadībā — 9 rēgas un 24 caurisieti. Pulka 18ti lielg. baterijas kopskaitā sašāva 50 rēgas un pulks paturēja vieglās artilērijas ceļojošo balvu, iegūtu sacīkšu šaušanā iepriekšējā gadā.
1930. g. pulka ceļojošo balvu, akselbantes un braucējiem krūšu nozīmes ieguva 2. Cēsu btr. kapt. Zaķa vadībā, satriecot
13 rēgas ar 24 caursitieniem. Akselbantes un braucējiem krūšu nozīmes vēl ieguva 5. baterija kapt. Fastena vadībā (10 rēgas), 3. Rūjienas haubiču btr. kapt. Ļipinska vadībā (10 trāpījumi) un 6. haubiču baterija kapt. Titlova vadībā (11 trāpījumi).
Kopskaitā pulks satrieca 31 rēgu un ieguva savā īpašumā vieglās artilērijas lielgabalu bateriju ceļojošo goda balvu, kā izšautu 3 gadus no vietas (1928., 1929. un 1930. g.).
Haubiču baterijas kopskaitā dabūja- 21 trāpījumu mērķa laukumā un pulks šogad dabūja arī vieglo haubiču bateriju ceļojošo balvu.
Atgriežoties no Daugavpils nometnes Rīgā, pulka komandieris pulkvedis šēnfelds atzīmēja sasniegtās sekmes pavēlē (1930. g. 30. aug. 254. pav. pulkam § 2.) :
«Šis vasaras praktiskās šaušanās Daugavpils artilērijas poligonā pulks uzrādīja labas sekmes, un kā lielgabalu baterijas, tā ari haubiču
baterijas sacīkšu šaušanās sasniedza vislabākos rezultātus un ieguva pirmās vietas, līdz ar to iegūdams visas artilērijas ceļojošās balvas — vairogus, pie kam lielgabalu bateriju ceļojošā balva, kā izcīnīta trešo gadu no vietas, šogad pāriet pulka īpašumā. Atzīmēdams šos izcilus sasniegumus, par pieliktām pūlēm dienesta vārdā izsaku pateicību divīzionu komandieriem, attiecīgu bateriju komandieriem, virsniekiem, instruktoriem un kareivjiem, un ceru, ka pulka karavīri arī turpmāk ar lielāko aizrautību strādās grūto, bet cēlo tēvijas aizsardzības darbu.»

Vieglās laukartil. lielgab. bateriju ceļ. goda balva. Pārgājusi pulka īpašumā 1930. gadā.
1931. gadā artilērijas skates šaušanas noteikumus stiprā mērā grozīja, sevišķu vērību griežot ātrai šaušanas izpildīšanai, ievedot tam nolūkam pozitīvu un negātīvu punktu skaitu par laiku ietaupīšanu vai nokavēšanu; tāpat ieveda zināmu punktu
.skaitu par reglamentu un šaušanas priekšrakstu pielietošanu, kā arī par katru caursistu rēgu.
Sacīkšu šaušana notika Daugavpils poligonā 10. jūlijā un pulka ceļojošo balvu un tiesību nēsāt akselbantes dabūja 4. baterija vltn. Katlapa vadībā. Akselbantes vēl ieguva 2. Cēsu btr. kapt. Zaķa vadībā un 1. Valm. btr. kapt. Dinnes vadībā. Kopskaitā pulka 188 lielgabalu baterijas satrieca 40 rēgas un haubiču baterijas dabūja 4 trāpījumus. Arī šogad pēc satriekto rēgu un trāpījumu skaita pulks uzrādīja labākos rezultātus, ko skates šaušanas komisija atzina savā aktā. 18 8 lielgabalu un haubiču bateriju ceļojošās balvas pulks nesaņēma, jo komisija 1931. g. skates šaušanas atzina kā mēģinājumus jauno skates šaušanu noteikumu pielietošanā, kam līdz šim vēl nebija piedzīvojumu, un ceļojošās balvas šogad vispār nepiešķīra.
1932. g. skates šaušana pirmo reizi notika Gaujas poligonā. Pulka ceļojošo balvu ieguva 4. btr. kapt. Vunderlicha vadībā.
1933. g., pēc skates šaušanas noteikumiem, tiesības uz godalgām ieguva tās haubiču baterijas, kas dabūjušas ne mazāk kā 8 trāpījumus taisnstūrī. No 188 lielg. baterijām, tāpat kā iepriekš, prasīja 9 caursistas rēgas.
Skates šaušana notika 24. jūlijā Gaujas poligonā.

Pulka ceļojošo balvu otro reizi pēc kārtas paturēja 4. baterija kapt. Vunderlicha vadībā. Tiesības nēsāt akselbantes vēl ieguva 3. Rūjienas btr. kapt. Ļipinska vadībā.
1934. g. artilērijas skates šaušanas pārdēvēja par artilērijas kaujas šaušanām. Pēc jauniem noteikumiem, godalgas iegūšanai minimālais caursisto rēgu skaits 18 U’ lielg. baterijām tika noteikts 8, tāpat kā trāpījumu skaits haubiču baterijām.
Kaujas šaušana notika 9. jūlijā Gaujas poligonā.

Rīgas apriņķa vecākā ceļojošā goda balva — kaujas šaušanās uzvarējušai pulka lgb. baterijai.
4. baterija vltn. Katlapa vadībā trešo gadu pēc kārtas iegu va pulka ceļojošo balvu, kura tagad, saskaņā ar noteikumiem, pārgāja 4. baterijas īpašumā. Akselbantes dabūja arī 6. baterija kapt. Titlova vadībā.
1935. g. kaujas šaušanas noteikumus izpildīja un tiesības nēsāt akselbantes ieguva 3. Rūjienas (btr. k-ris kapt.-ltn. Āboltiņš) un 5. baterija (btr. k-ris kapt. Ozers).
1936. g. kaujas šaušanas noteikumus izpildīja un akselbantes ieguva 5. baterija (btr. k-ris vltn. Mateass) un 6. baterija (btr. k-ris kapt. Titlovs).
1937. g. kaujas šaušanas noteikumus izpildīja un akselbantes ieguva 4. btr. (k-ris kapt. Vunderlichs), 5 btr. (k-ris vltn. Znotiņš) un 3. Rūjienas baterija (k-ris vltn. Gulbis).

Ķemeru pils. galvas goda balva — kaujas šaušanās uzvarējušai pulka haubiču btr.

VI. Svinīgi gadījumi pulkā.

A) Pulka 5 gadu pastāvēšanas un sudraba tauru pasniegšanas
svētki.
1924. g. uz Valmieras apriņķa valdes priekšsēdētāja A. Melnalkšņa ierosmi nodibinājās rīcības komiteja, kurā iegāja A. Melnalksnis kā priekšsēdētājs un locekļi: J. Breikšs, Prange un Mūrnieks.
šī komiteja samērā īsā laikā savāca vajadzīgos līdzekļus,
7 sudraba tauru iegādei.
20. oktobrī, pulka 5 gadu pastāvēšanas svētku priekšvakarā, Māras baznīcā svinīgā dievkalpojumā taures iesvētīja.
Dievkalpojumā klāt bija ministru prezidents V. ZamueU, Vidzemes divīzijas komandieris ģen. Goppers, tauru pasnieg šanas rīcības komiteja, Vidzemes pašvaldību pārstāvji, daudz privātas publikas un Vidzemes artilērijas pulks pilnā sastāvā. Dievkalpojumu ievadot, pulka orķestris ērģeļu pavadībā nospēlē korāli «Ak, Jeruzaleme modies», kuram atskanot rīcības komiteja pienesa taures pie altāra. Rīgas garnizona mācītājs Tēriņš teica svētrunu, kuras pamatā lika vārdus: «Esi uzticīgs līdz nāvei, tad es tev došu dzīvības kroni».
Pēc mācītāja runas pulka karavīru koris orķestra pavadībā nodziedāja «Uz Tevi, Kungs», pēc kam pieminēja pulka kaujās kritušos un mirušos karavīrus. Orķestris nospēlēja Kreitcera «Kad jau izdziest saules stari» un operdziedātāja Olga Pļav-niece izpildīja Fora «Crucifix».

Taures iesvētīja bīskaps Irbe, kam sekoja Bacha «Tev, tev Jehova slavēt sākšu» un bīskapa tēva svētīšanas vārdi, ar ko arī dievkalpojums beidzās. A. Melnalksnis.
21. oktobrī, savos 5 gadu pastāvēšanas atceres svētkos, Vidzemes art. pulks plk. 10,00 bija nostādīts parādei Artilērijas kazarmās. Uz svinībām ieradās: min. prez. V. Zamuels, kara min. Arājs, kara viceministrs ģen. Ezeriņš, armijas komandieris ģen. Radziņš, armijas štāba pr-ks ģen. Buivids, Vidzemes divīzijas k-ris ģen. Goppers, kara padomes ģenerālis Apinis, pulkv. J. Zemitāns, artiler. insp. pulkv. Ed Kalniņš, art. inspekt. palīgs pulkv. M. Vācietis, pulkv. Kurelis, tauru pasniegšanas rīcības komiteja, kuplā skaitā Vidzemes pašvaldību priekšstāvji, kaimiņu pulku komandieļ-i un daudzas citas prominentas personas.
Ministru prezidentu ar ziņojumu sagaidīja pulka komandieris pulkv.-ltn. A. Dannebergs. Sasveicinājies ar pulka karavīriem, ministru prezidents apsveica pulku Valsts prezidenta un valdības vārdā. Apsveikumiem sekoja garīga ceremonija, kuru izdarīja garnizona mācītājs Tēriņš. Pieminot brīvības cīņās kritušos karavīrus, orķestris spēlēja sēru maršu. Gar ierindu un viesiem svinīgi nonesa marmora plāksni ar zeltā kaltiem kritušo pulka varoņu vārdiem.
marša skaņām, kuru šinī gadījumā pulkam veltījis profesors J. Vītols, taures nonesa gar pulka ierindu.
Pēc parādes sākās sporta priekšnesumi un militārās sacīkstes. Pirmās bija tēlefonistu sacīkstes, kurās piedalījās no katras baterijas 5 tēlefonisti. Pēc sacīkšu noteikumiem bija jāizvelk apm. 800 m gara divvadu līnija un jānodod tēlefono-gramma ar šaušanas komandām. Vadi bija jāvelk pār uzplūdušu pļavu, upīti ar staigniem krastiem, dzelzceļu un lauku ceļu, kā tas paredzēts sakaru dienesta noteikumos.
Tēlefonistu sacīkstēm sekoja šaušana un ciršana jāšus, veicot pie tam vēl dažādus lauka tipa šķēršļus.

Prof. J. Vītols saņem pulka emblēmu.
Kā beidzamais demonstrējums bija artilērijas trauksnis. Pēc dotā signāla, bateriju karavīri, kuri atradās telpās, apģērbās kaujtērpā, aizskrēja uz staļļiem, kur uzlika zirgiem amuniciju, aizjūdza lielgabalus, pa ļoti šķēršļotu apvidu nobrauca apm. 300 m un izšāva 3 šāvienus.
Visus šos darbus kareivji veica ļoti ātri un jau pēc apm.
10 min. atskanēja uzvarējušās baterijas pirmais šāviens.
Visi uzvarētāji saņēma no Vidzemes pašvaldību priekšstāvj iem ziedotas vērtīgas balvas.
Pēc sacīkstēm pulka virsnieku klubā viesiem pasniedza pusdienas. Vakarā, Armijas virsnieku klubā bija rīkots rauts.
B) Pulka 10 gadu pastāvēšanas un sudraba tauru 5 gadu pasniegšanas svētki.
Svētkus ievadīja ar dievkalpojumu Krusta baznīcā 1929. g.
5. oktobrī plk. 15,30, pēc kam viss pulks ar viesiem svinīgā gā-
jienā devās uz Brāļu kapiem, kur pēc garnizona mācītāja Tēriņa aizlūguma pulka komandieris pulkvedis V. šēnfelds no lika vainagu kritušiem varoņiem. Uz svētkiem jau no rīta bija ieradušies arī mūsu sabiedrotās igauņu armijas priekšstāvji: I divīzijas artilērijas priekšnieks pulkv.-ltn. Leets, II divīzijas artilērijas priekšnieks pulkv.-ltn. Bork-mans, kapteinis Derriks un virsleitnanti Rass un Treifelds, bez tam vēl 4 v/d. instruktori.
Svētku parāde notika svētdien 6. oktobri plk. 9,00 Artilērijas kazarmās. Pulku apsveikt kuplā skaitā ieradušies kaimiņu pulku komandieri un Vidzemes pašvaldību priekšstāvji. Ieradās arī kara ministrs A. Ozols, divīzijas komandieris ģen. K. Goppers, artilērijas inspektors ģen. Ed. Kalniņš, armijas komandieris ģen. M. Peniķis ar štāba priekšnieku ģen. M. Hart-mani.

W i
l’arade pulka 10 g. pastāvēšanas svētkos.
Plk. 9,15 ieradās Valsts prezidents G. Zemgals, kurš kara ministra un armijas vadības pavadīts apstaigāja skatei nostādītās baterijas, pēc kam griezās pie pulka karavīriem ar uzrunu, atgādinādams tos laikus, kad pulks vāji apgādāts piedalījās cīņās par valsts neatkarību, izcīnot daudzas grūtas cīņas Vidzemē, Kurzemē un Latgalē.
Valdības vārdā pulku apsveica kara ministrs A. Ozols. Vēl pulku apsveica Igaunijas artilērijas priekšstāvji un divīzijas komandieris ģen. Goppers, pēc kam adjutants nolasīja ar Triju zvaigžņu ordeni un goda zīmēm apbalvoto pulka karavīru sarakstu.
Ar ordeņa 4. šķiru apbalvoja: pulkv.-ltn. Užanu, ārstu-pulkv.-ltn. Hjordu, vet. ārstu-pulkv.-ltn. Russau’u.
Ar 5. šķiru: kapteiņus Zaķi, Ļipinski, Bērziņu un Fastenu, virsleitnantus: Grāveli, Liniņu, Kauci, Liepiņu Ernestu, Biti, un Liepiņu Arvīdu, kara ierēdņus Ozoliņu un Bērziņu un virs-seržantu Greini.
Ar Triju zvaigžņu ordeņa I pakāpes goda zīmi apbalvoja: virsseržantus Māzinu un Bērziņu un vet. feldšeri Ūbelīti.
Ar II pakāpes goda zīmi apbalvoja: serž. Kārkliņu, vec. rakstv. Zigmundu, serž. Milleri un d-kar. Zaboklicki.
Ar III pakāpes goda zīmi apbalvoja: vec. rakstv. Markutu, vec. rakstv. Apermani, vec. rakstv. Milleri un instruktorus-arodpratējus — Bonzaku un Grebzdi.
Valsts prezidents apbalvotiem pasniedza ordeņus un goda zīmes un apsveica ar apbalvošanu.
Tālāk vidzemniekus sveicināja artilērijas inspektors ģen. Ed. Kalniņš, pasniegdams pulkam artilērijas šaušanas sacīkstēs iegūto ceļojošo balvu.
Bez tam pulku apsveica bijušais pulka komandieris un pulka dibinātājs pulkvedis A. Dannebergs, pulkvedis Fogel-manis, Rīgas pilsētas galva Krieviņš, Valmieras apriņķa pr-ks Ķīselis un daudzi pulku komandieri.
Skaistas piemiņas balvas pulkam pasniedza Igaunijas armijas priekšstāvji, Rīgas garnizona pulki, Rīgas pilsēta un brīvmāksl. A. Feils — savu kompoziciju «Varoņa stāsts».
Pulka komandieris pateicās par dāvanām un apsveikumiem, pēc kam pulks parādes maršā nodefilēja gar viesiem.
Pēc parādes pulka karavīri ar saviem viesiem piedalījās divu marmora plākšņu iesvētīšanā, kuj'as varoņu piemiņas godināšanai piestiprinātas 1. Valmieras baterijā un virsnieku kluba telpās. Pirmā plāksnē iegravēti kritušo varoņu, otrā Lāčplēša ordeņa kavalieru vārdi, šīs plāksnes pulkam veltījuši 4 Vidzemes apriņķi. Viņu priekšstāvis Valmieras apriņķa pr-ks Ķīselis lūdza Valsts prezidentu nodot plāksnes vidzemnieku glabāšanā. Valsts prezidents novēlēja, lai Lāčplēša gars mūžam mājotu Vidzemes pulkā un lai kritušo varoņu vārdi nekad neizgaistu no karavīru atmiņas. Mācītājs Tēriņš teica īsu runu. Pulka komandieris pulkvedis V. šēnfelds deva solījumu, ka vidzemnieki augsti turēs varoņu garu, un svēta būs viņiem kritušo piemiņa.
Pēc tam pulka karavīri un viesi sapulcējās uz kopēju mielastu Bruņoto vilcienu pulka lokomotīvu depo mājīgi iekārtotās telpās.

Virsnieki pulka 10 g. pastāvēšanas Hi^nā
Nākošā dienā plk. 14,30 Hipodromā bija jāšanas sacīkstes, kurās vairāku tūkstošu skatītāju priekšā, pulka karavīri demonstrēja savu veiklību un jāšanas mākslu.
Plp. 20,00 Mazā Ģildē bija koncerts, kur ar priekšnesumiem uzstājās pulka orķestris, koris un daži pieaicināti mākslinieki.
Plk. 22,00 notika rauts Armijas virsnieku klubā.
7. oktobrī igauņu viesi atstāja Rīgu.
šīs svētku dienas vēl vairāk stiprināja saites, kas vieno pulku ar plašāku sabiedrību un ar mūsu sabiedrotiem — igauņiem.
C) Pulka 15 gadu pastāvēšanas un sudraba tauru 10 gadu pasniegšanas svētki.
Pulks savus gada svētkus svin 19. jūlijā, bet sakarā ar nometni un apmācības gaitu 1934. g. gada svētku svinības atlika uz 19. un 20. oktobri.
19. oktobrī plk. 15,00 Vidzemes artilērijas pulka karavīri ar pulka komandieri pulkvedi A. Dannebergu priekšgalā pulcējās uz svētku dievkalpojumu Krusta baznīcā. Dievkalpojumā klāt bija arī Vidzemes divīzijas komandieris ģen. Berķis ar palīgu ģen. Virsaiti, artilērijas inspektors ģen. Ed. Kalniņš un divīzijas kājnieku pulku komandieri. Ieradušies arī Igaunijas artilērijas pārstāvji: pulkveži Leets un Borkmans, pulkv.-ltn. Toffers un kapteiņi Kiviveli un Lootsmans. Klāt arī Vidzemes pilsētu un apriņķu pašvaldību pārstāvji.
Svētku garīgo aktu izpildīja armijas mācītājs P. Apkalns. Vidzemes artilērijas pulks dzimis mūsu zemes ziemeļos vissmagāko cīņu laikmetā. Tādēļ arī šodien Vidzemes kalni un lejas sūta sveicienus saviem atbrīvotājiem. Ar lepnumu pildās sirdis, redzot, ka no mazuma — no vienas baterijas izaudzis tagad spēcīgs pulks, šodien, pēc 15 tēvijai nokalpotiem gadiem, varam to sajust un salīdzināt ar to, kāds tas bija pulkam dibinoties. Bet līdz ar to ikvienam jāsajūt arī tie lielie pienākumi, kurus tagad uzliek mums mūsu valsts. 15 gados daudz kas mantots, tādēļ arī tauta daudz var prasīt. Tomēr ārējie spēki ne vienmēr ir uzvarētāji. Pirmā baterija, kas cīnījās pie Raunas un Gaujas krastos, nebija liela. Bet viņa bija nešaubīgi uzticīga tautai, valdībai un valstij, kas bija jāatbrīvo no ienaidnieka. Tādēļ arī nākošām dienām jāņem līdz pamācība: «Elsiet nešaubīgi, uzticīgi savā darbā, ja gribiet augt lieli». Cīņās kritušos pieminot skan sēru skaņas.
Pēc dievkalpojuma pulks .sakārtojas gājienam uz Brāļu kapiem, kur armijas mācītājs P. Apkalns izpilda garīgo ceremoniju. «Kas būtu Vidzemes artilērijas pulka 15 gada svētki, ja mēs paietu garām šai vietai, kas dod mums stiprumu un jaunu apņemšanos stāvēt savās sargu vietās. Vēl vairāk ticības un paļāvības rodas redzot, ka ar mums stāv šai vietā arī mūsu kaimiņzemes Igaunijas sargi, ar kuriem plecu pie pleca cīnīdamies, ieguvām neatkarību savām tautām,» sacīja mācītājs. Pēc mācītāja svētrunas, pulka komandieris, atceroties cīņās kritušos, nolika krāšņu vainagu. Kritušo piemiņai atskanēja sēru mūzika pulka orķestra izpildījumā.
Līdz ar pulka karavīriem kapos uz svinīgo brīdi bija ieradušies: Vidzemes divīzijas komandieris ģen. Berķis, Artil. inspektors ģen. Ed. Kalniņš, igauņu artilērijas virsnieki, Vidzemes pilsētu un apriņķu pašvaldību pārstāvji un pulka labvēļi.

Parāde pulka 15 g. pastāv, svētkos.
20. oktobra saulainā rudens diena, kad Vidzemes artilērijas pulks rindojās svētku parādei, likās ikvienam stāstot, ka 15 gadus atpakaļ tumši mākoņi klājuši mūsu zemi un kara vētras šalkušas pār mūsu ārēm. Bet reizē ar to, šī diena pildīja ikviena artilerista sirdi ar ciešu apņemšanos droši un uzticīgi stāvēt mūsu dārgās tēvu zemes un tautas sargātāju rindās. Tādā noskaņojumā Vidzemes artilērijas pulka karavīri

Pulka virsnieki 15 g. pastāv, dienā.
iesāka sava pulka 15 gadu jubilejas svinības un sagaidīja svētku viesus.
Ar savu klātbūtni pulku pagodināja: Valsts prezidents A. Kviesis, kaj-a ministrs ģen. J. Balodis, iekšlietu ministrs V. Gulbis, armijas komandieris ģen. Peniķis, armijas štāba priekšnieks ģen. Hartmanis, Vidzemes divīzijas komandieris ģen. Berķis ar palīgu ģen. Virsaiti, artilērijas inspektors ģen. Ed. Kalniņš ar sava štāba priekšnieku pulkv. V. šēnfeldu, ģen. M. Vācietis, ģen. K. Goppers, Rīgas pilsētas galva H. Celmiņš, Igaunijas artilērijas priekšstāvji ar militāro atašeju pulkv.-ltn., Saarsenu priekšgalā, Vidzemes divīzijas kājnieku pulku komandieri, pārējo mūsu artilērijas un technisko daļu komandieri un Vidzemes pilsētu un lauku pašvaldību pārstāvji, kuru starpā redzami: Rīgas apriņķa vecākais Zvaigzne, Cēsu pilsētas galva Kauce, Madonas — Gavars, Smiltenes — Venners, Limbažu — Kessels, Madonas — Mūrnieks un daudz citu svētku viesu.

Valsts prez. A. Kviesis uzrunā pulka karavīrus.
Apsveikšanas maršam skanot pulka komandieris pulkvedis A. Dannebergs sagaidīja Valsts prezidentu A. Kviesi, kapa ministru ģen. J. Balodi un armijas augstāko vadību. Pēc sasveicināšanās ar karavīriem, Valsts prezidents A. Kviesis uzrunāja pulku:
«Vidzemnieki! 19. jūlijā pagāja 15 gadi no jūsu pulka dibināšanas dienas. Apsveicu Jūs 15 gadu pastāvēšanas svētkos. Svinīgu noskaņojumu jūsu svētkiem ievadīja dievkalpojums baznīcā un aizlūgums Brāļu kapos, šī diena ir atceres diena. Pirms 15 g. Latvijā risinājās svarīgi notikumi. Mūsu karavīri cīnījās par savu valsti un tautu. Daudz gadu pagājuši, kamēr noslēdzies atbrīvošanas cīņu laikmets, šī laikmeta cīņas ir attālas, bet tomēr mums tās tuvas. Tie bija smagi pārbaudījuma brīži. Pēc pasaules kara Latviju pārpludināja ienaidnieki, lai iznīcinātu mūsu tautas brīvību un neatkarību. Tomēr mēs nevaram aizmirst varoņdarbus Latvijas atbrīvošanas laikmetā. Tieši oktobra dienās pirms 15 gadiem Bermonta karaspēks stāvēja pie Rīgas tiltiem. Toreiz mūsu Daugavas sargi varonīgi cīnījās, sakāva un izdzina ienaidnieku no mūsu dzimtās zemes. Vidzemes artilērijas pulka vēstures pirmsākumi meklējami laikmetā, kad visa mūsu zeme bija ieņemta no ienaidnieka. Mūsu sabiedrotā — draudzīgā igauņu tauta bija paspējusi organizēt savu karaspēku un atbrīvot daļu zemes no ienaidnieka. Tādēļ arī mums bija iespējams organizēties Igaunijas territorijā. Liela sajūsma toreiz valdīja mūsu karavīros. Valmieras pulka bateriju pat nepaspēja saformēt, kad tā jau izbrauca kaujas laukā. Šodien prieks redzēt Vidzemes artilērijas pulka svētkos Igaunijas armijas pārstāvjus. Tas ir apliecinājums, ka ieroču draudzība pastāv arī tagad.. Tā ir droša ķīla abu valstu ciešai sadarbībai. Vidzemes artilērijas pulka dižgabali darbojušies Vidzemē, Kurzemē, Zemgalē un Latgalē. Tā karavīri rādījuši lielus varoņdarbus. Daudzi no viņiem apbalvoti augstākām goda zīmēm — Lāčplēša kara ordeni. Tagad, miera laikā, jums, karavīri, neiespējami parādīt savu drosmi pret ienaidnieku. Bet neatlaidīgā darbā jūs mācāties kara-mākslas, rādāt veiklību šaušanas sacīkstēs. Pulka vadība pielikusi lielas pūles, lai jūsos būtu tas varoņgars, kas pirms 15 gadiem veda mūs pie uzvarām. Karavīri! Novēlu jums izcilus sekmes un spožu slavu Latvijai! Dievs, svētī Latviju!»
Orķestra pavadījumā karavīri un viesi vienojas mūsu tautas lūgšanā. Pulka komandieris pulkvedis A. Dannebergs uzaicina karavīrus sumināt armijas augstāko vadoni Valsts prezidentu A. Kviesi, uzsaucot «Lai dzīvo», kas spēcīgi atbalsojas karavīru rindās.
Pēc tam pulka komandieris nolasīja ministru prezidenta K. Ulmaņa piesūtīto apsveikumu:
«Nevarēdams ar personīgu klātbūtni apsveikt Vidzemes artileristus viņu goda dienā, lūdzu nodot Jums padotā pulka karavīriem manus sirsnīgus sveicienus un novēlējumus.
Vidzemes artilērijas pulka lepnā, varonīgā pagātne lai liesmo arī viņa jauno karavīru krūtīs un pilda viņu centienus ar to cēlo vienības garu, kas Latvijas atbrīvošanas cīņu laikā aizrāva viņu dižo priekšgājēju sirdis.»
Suminot valdības galvu K. Ulmani, valdību un kara ministru ģenerāli Balodi, atskan spēcīgs karavīru «Lai dzīvo», orķestrim atskaņojot «Dievs dod tautas darbiniekiem». Tikpat dziļā sajūsmā «Lai dzīvo» skan arī armijas komandierim, divīzijas komandierim un artilērijas inspektoram. Godinot igauņu viesus un pieminot kopējās cīņas par abu tautu neatkarību, orķestra izpildījumā atskanēja Igaunijas valsts himna.
Drīz pulks sakārtojās parādes gājienam un braši nodefi-lēja gar svētku viesiem. Pēc īsa azaida pulka virsnieku klubā, viesus aicināja kopējās pusdienās karavīru telpās. Šeit Valsts prezidents A. Kviesis griezās pie klātesošiem ar uzrunu:
«Šodien jūsu svētki izdevušies sevišķi kupli. Ieradušies tik daudz svētku dalībnieku, ka kopēju pusdienu telpa izrādījusies par mazu un man jāgriežas pie jums ar mikrofona palīdzību, šodien jums divkārši svētki — 15 gadu kopš cīņu laikā dibinājies jūsu pulks un 10 gadu atcere sudraba tauru pasniegšanai no Vidzemes pašvaldību pārstāvju puses. Tādēļ šinīs svētkos jo kuplā skaitā piedalās Vidzemes pilsētu un lauku iedzīvotāju priekšstāvji, kas norāda uz tām vienības saitēm, kas vieno karavīrus un visu tautu. Karavīri ejot cīņās nekad neprasa pēc atalgojuma. Viņu vienīgā vēlēšanās ir nest visus upurus, ko uzliek tiem tauta un tēvu zeme. Bet mūsu tauta prot arī cienīt tos upurus un jūtas parādā saviem karavīriem par tiem varoņdarbiem, kas darīti varoņcīņu laikmetā, kad no visām pusēm mūsu zemi ielenca naidīgais pretinieks. Pasniedzot kā dāvanu sudraba taures, vidzemnieki gribējuši apliecināt šo savu pateicību. Tās ciešās saites, kas šodien kļūst vēl jo ciešākas, nedrīkstam pazaudēt, jo armijai ejot kopā ar tautu, veidojas valsts stiprums.
Sen jau aizgājuši tie laiki, kad latviešiem bija jāiet uz tālām Krievijas malām izpildīt savus pilsoņa pienākumus, kad nebija sevišķas intereses pret šo pienākumu pildīšanu. Tomēr mazdūšību latvietis nekur nav parādījis. Tagad mūsu nācio-nālā valstī, kalpot nācionālā armijā katram vislielākais prieks un katru gadu ar sajūsmu steidzas armijā mūsu jaunie pilsoņi izpildīt savus pienākumus pret valsti. Par to priecājas arī mfi-su armijas vadība. Ar lielu prieku es šogad vēroju jāšanas sacīkstēs to aukstasinību un prasmi, ko rādīja mūsu karavīri godam sacenšoties ar poļu un zviedru labākiem jātniekiem. Man nāk atmiņā kāds gadījums, kad par godu zviedru panākumiem sacīkšu laukumā plīvoja viņu valsts karogs. Bet tad virsleitnants Insbergs pārspēja zviedru sasniegumu. Tūliņ mastā parādījās mūsu karogs jau pirms oficiālā paziņojuma. Mūsu kareivji, kuri stāvēja šai postenī, to izdarīja ar tādu steigu un tādu apziņu, it kā viņu dzīvības šai brīdī būtu uz spēli. Tas rāda, ka mūsu karavīri prot cienīt mūsu valsts, tautas un armijas godu. šis gars dzimis atbrīvošanas cīņās un veidojies līdzi mūsu uzvarām. Tas valdījis agrāk un arī tagad. Bet šai priekšzīmei daudzi negribēja sekot. Mūsu polītiskā

15. gada svētkos saņemtās balvas.
dzīvē radās ķildas un nesaskaņas, līdz 15. maijs ieveda jaunu kārtību, lai atplauktu un pastāvētu senais vienības gars. šie sasniegumi jāaizstāv mūsu tēvijas sargiem ar ieročiem rokās, lai tauta vienības apziņā varētu pildīt savus pienākumus. Palieku tanī pārliecībā, ka Vidzemes artilērijas pulkam būs šis gars arī turpmāk un tas to sargās. Lai dzīvo Vidzemes artilērijas pulks!»
Uz Valsts prezidenta apsveikumu atbildēja pulka komandieris pulkvedis A. Dannebergs, uzsaucot trīskārtēju «Lai dzīvo» Valsts prezidentam, valdībai, kara ministram un armijas vadībai. • *
Ga^o apsveicēju rindu iesāk Bruņotā vilcienu pulka komandieris pulkvedis Lavenieks, apsveikdams jubilāru-pulku visu artilērijas inspektoram padoto daļu vārdā. Igaunijas artilērijas pārstāvis pulkvedis Borkmans, apsveicot pasniedza skaistu artilērijas šāviņveidīgu sudraba kausu.
No Igaunijas 1. divīzijas artilērijas grupas virsniekiem pasniedza vērtīgu sudraba spainīti un no instruktoriem — sudrabā kaltu ragu. Kā atbilde tam skan spēcīgi «Lai dzīvo!» saucieni draudzīgai kaimiņu tautai un viņas varonīgai armijai.

Beigu vārds.

Pulka dzimšanas, izveidošanas, pirmo un daudzu tālāko kauju, kā arī miera laika darbības pirmā posma apraksts nu ir galā. Piedalīšanās tēvzemes atbrīvošanā visgrūtākā laikā, visgrūtākos apstākļos un neizsīkstošu enerģiju prasošais tālākais darbs izcīnītās brīvības un neatkarības sargāšanā ir bijis Vidzemes artilērijas pulka rašanās un pastāvēšanas attaisnojums un goda pilnais uzdevums.
Kā savās pirmās tapšanas dienās, tā šo baltu dienu pulks sevī nes nelokāmu gribu kalpot gaišajai, lielajai, latviskās Latvijas un mūžīgas Latvijas veidošanas idejai.
Nesatricināmā uzticībā Vadonim un ar dziļu pateicību sirdī atbrīvošanas cīņu Virspavēlniekam kara ministram ģenerālim J. Balodim par viņa lielo pretimnākšanu daudzajām pulka va-vajadzībām, kā arī visiem saviem apmācītājiem un audzinātājiem par viņu pūlēm, Vidzemes artilērijas pulka karavīri uzsāk savas vēstures nākošo posmu.

VII. Pielikumi.

2. 

Atbrīvošanas cīņās kritušie pulka karavīri.

1) Kareivis Paegle, Augusts (no Valmieras apr. Attes pag., 27 g. vecs). Ievainots 21. VI 1919. g. pie Skangaļu mž. no vācu artilērijas šāviņa. Tai pašā dienā miris Valmieras pilsētas I slimnīcā.
2) Dižkareivis Kaukuls, Pēteris (no Valkas apr. Lugažu pag., 37 g. vecs). Kritis 16. XI 1919. g. pie Olaines mž. no vācu lidmašīnas ložmetēju lodes.

1. Lāčplēša kara ordeņa kavalieru saraksts, kuri ordeni ieguvuši cīnoties V. A. P. rindās.

40. dižkareivis Germansons-Herman-
sons, Eduards … III Nr. 162
41. „ Lindemanis, Ernests . III Nr. 134
42. „ Bullītis, Fricis …. III Nr. 248
43. „ Ezers, Krišjānis . . . III Nr. 252
44. „ šteinbergs, Kārlis . . III Nr. 384
45. „ Žīgurs, Aleksandrs . . III Nr. 771
46. „ Kociņš, Kārlis …. III Nr. 824
47. „ Kaurats, Jānis …. III Nr. 886
48. „ Poguls, Jānis …. III Nr. 1003
49. „ Bērziņš, Jānis …. III Nr. 1177
50. „ Melzups, Paulis … III Nr. 1180
51. „ Varobjevs, Aleksandrs . III Nr. 1190
52. kareivis Gailītis, Kārlis …. III Nr. 385
53. „ Ķeņģis, Voldemārs . . III Nr. 466
54. „ Bukolts, Jānis …. III Nr. 467
55. „ Dauguls, Jānis …. III Nr. 627
56. „ Lācis, Aleksandrs … III Nr. 628
57. „ Bulis-Bielis, Richards . III Nr. 913
58. „ Celmiņš, Kārlis … III Nr. 938
59. „ Briedis, Fricis …. III Nr. 1213
60. „ Zemnieks, Oskars … III Nr. 1350
61. „ Ozoliņš, Pēteris … III Nr. 1592
/

Vidzemes artilērijas pulka virsnieku, sanitārvirsnieku un kara ierēdņu saraksts, kuļ'i sastāvējuši pulkā līdz 1937. g. 1. novembrim.

30.  Kapteinis Dombrovskis, Kārlis . . . .14. VII 19.
31.  Leitnants Dombrovskij, Nikolajs . . .22. VI 20.
32.  Kapteinis Dolgilevičs, Nikolajs . ... 28. II 21.
33........................ Virsleitn. Drengers, Kārlis   19. VII 19.
34.  „    Draulis Jānis... 1. IX 28.
35........................ Leitnants Dzelzkalns, Ēriks   11. VI 20.
3G. Pulkv.-ltrf. Dūms, Visvaldis 3. VI 19.
ieskaitīts no jauna
23.                              XII 24. ieskaitīts 110 jauna
12. XII 24.
37.  Leitnants Dubovskijs, Nikolajs .... 6. XII 21.
38.  Virsleitn. Dzerre, Kārlis, Jāņa d. . . . 30. VI 23.
39.  „    Eimanis, Vilis.. 8. IV 21.
40.  Leitnants Ezeriņš, Alberts, Mārtiņa d. . 20. V 22.
41.  „    Fadejevs, Jūlijs 29. XI 19.
42.  Kapteinis Fastena, Johans, Jūlija d. t 8. IV 21.
43.  Virsleitn. Feldmanis, Nikolajs1) . .16. IX 19.
44.  Pulkvedis Fogelmans, Nikolajs .... 3. XI 25.
45........................ Leitnants Gavars, Arvids 11. VI 20.
40. A. kapt.-ltn. Gaters, Andrejs, Johana d. . .8. IV 21.
47.  Kapteinis Ginters, Kārlis, Dāva d. . . 2. X 22.
ieskaitīts no jauna
24.                              IX 32.
48.       Virsleitn. Goldbergs, Fricis-Žanis . . .21.   VIII 31.
49........................ Leitnants Grāmatnieks, Vilis  5.   VIII 19.
50........................ K. 1. ier. Graudiņš, Mārtiņš  5.   VIII 19.
51.       Virsleitn. Grāvelis, Voldemārs, Jāņa d. . 2.   X 22.
52.     „    Gradiškevičs-Radiškevičs,
Francis-Ferdinants, Franča d 18. VIII 31.
53........................ Leitnants Grišans    5.   VIII 19.
54........................ K. 1. ier. Gross, Vilhelms    23.  VII 19.
55.  Virsleitn. Grošs, Kārlis-Vilhelms, Vi
ļa d........... 30. IX 31.
56.  „ Gulbis, Aleksandrs .... 5.     VIII 20.
57.        Kapteinis Guben-Gubis, Teodors . . . 20. V 22.
58.       Virsleitn. Gulbis, Roberts, Mārtiņa d. . 30    IX 27.
59.     „    Hauptmanis-Auptmanis,
Paulis, Pētera d   30.  IX 31.
60.      Pulkv.-ltn. Hjords, Richards, Jāņa d. . . 8.   XII 20.
*) Vēlāk degradēts par kar.
61.  Virsleitn. Holanders-Filatovs, Georgs,
Semjona d...... 30.  IX 31.
62.  „    Heisters, Kārlis 5. VIII 19.
63........................ K. 1. ier. Henniš, Nikolajs   15.  XI   19.
64.  „    Ilgazs.......... 19. VII    19.
65........................ Leitnants Ivans, Jānis   11.  VI   20.
66.  „    Jātnieks, Arvids 19. VII    19.
67........................ Kapteinis Jansons, Bruno 16.  VI   19.
68........................ K. 1. ier. Jaunzems, Eižens   15.  IX   20.
69........................ Leitnants Jansons, Edgars 2.   X    23.
70.  Virsleitn. Jankovskis, Jānis-Voldemārs,
Krišjāņa d..... 30.  IX 27.
71........................ Pulkv.-ltn. Jēkabsons, Edgars 15.  XI   19.
72.                          Virsleitn. Jēkabsons, Reinholds . . . . 1.   IX                         28.
73........................ Leitnants Jurikas, Pēteris    20.  VI   19.
74........................ Virsleitn. Jūgs Jānis    11.  VI   20.
76. Leitnants Jundas, Pauls, Jāņa d. . . . 11. VI   20.
76........................ K. 1. ier. Kalējs, Kārlis     25.  III  19.
77.                          Virsleitn. Kalniņš, Jēkabs, Pētera d. . .4.   IX                         ' 19.
78.                          Kapteinis Kauliņš, Hermanis, Jāņa d. . 12.   VIII                       19.
ieskaitīts no jauna
11.                           VI 20. ieskaitīts no jauna
15.                           VI 32.
79.  „    Kalvijaks, Aleksandrs, Jāņa d. 15.   XI   19.
80.                          Leitnants Kalniņš, Edgars, Jufa d. . . 26.   VII                        20.
81........................ Virsleitn. Kaņeps, Kārlis     10.  VII  22.
82.                          Kapteinis Kaucis, Jānis, Ādama d. . . 2. X   22.
83.                          Pulkv.-ltn. Kaudzītis, Kārlis t • ... 24. IX   36.
84.                          Virsleitn. Kampars, Eduards f .... 2.    X   22.
85.  „    Katlaps, Eduards 2. X 23.
86........................ Leitnants Kārkliņš, Jānis t   2.   X    23.
87.                          Pulkv.-ltn. Kalniņš, Arvids, Kārļa d. . . 29.   VIII                       32.
88........................ Kapt.-ltn. Kalniņš, Kārlis    1.   XII  32.
89........................ Virsleitn. Ķergalvis, Oskars  15.  XI   19.
90.  „    Kevešans, Miķelis, Jāņa d. . . 18.   III  32.
91.  „    Kimerals, Antons . . . .- . 25.  VII  19.
92........................ Pulkvedis Kire, Pēteris  12.  X    26.
93........................ Kapteinis Korns, Alfrēds 8.   IV   21.
94.  Pulkv.-ltn. Konrādi-Kondraševs, Alek
sandrs ........ 26.   V 24.
95.                          Virsleitn. Kleinbergs, Edgars . ... 2.   VIII   33.
96.  „    Kļāvis, Antons t 18. VII    19.
97.  „    Klūge, Eduards.. 20. VII    19.
98........................ Leitnants Krastiņš, Ādolfs t  30.  IX   29.
99. Leitnants............... Krēsliņš, Gothards 20.  V    22.
100. Virsleitn.............. Krevitcs, Antons   11.  VI   20.
101. Leitnants.............. Krebs, Voldemārs   13.  VI   19.
102. Kapt.-ltn.............. Kupčs, Jūlijs t    20.  XII  32.
103. Virsleitn.............. Lapiņš, Osvalds    28.  VII  19.
104.   „    Lapiņš, Kārlis.. 29. IX 24.
y/105. „     Laurinovičs, Vitālijs . . . .30.  IX   30.
106.   „   Lazdiņš, Oto, Jāņa d. . . . 20.     III  19.
107. Kapteinis.............. Lasmanis, Alfrēds  10.  IX   20.
108. Leitnants Legzdiņš, Fridrichs, Fridri-
cha d. .......... 16. XI 19.
109. Virsleitn. Legzdiņš, Jānis, Jāņa d. . . 8.  XI   21.
110. Kapteinis.............. Liepiņš, Kārlis    18.  VII  19.
111. Virsleitn.............. Liepiņš, Ernests   2.   X    22.
112. Kapt.-ltn. Liepiņš, Arvids, Oto d. . . . 2. X-   22.
113. Kapteinis Liepiņš, Jānis, Mārtiņa d. . . 20.    XII  32.
114. Virsleitn.............. Līcītis, Jānis     5.   VIII 19.
115. Leitnants Lielbriedis, Rūdolfs .... 11.     VI   20.
116. Kapteinis Liniņš, Alfrēds, Jāņa d. . . 2.   X    22.
117.   „    Lipinskis, Adomirs . ... 22.   XI   24.
118.   „    Lūsis, Harrijs.. 19. VI 21.
119. Leitnants.............. Mauriņš, Ernests   9.   VIII 19.
120. Kapteinis Mangols, Ernests-Reinhards . 22.  V    36.
121. Leitnants Mazaļevskis, Ludvigs . . .15,     XI   19.
122. Virsleitn. Martinsons, Aleksandrs . . .11.  VI   20.
123. Leitnants.............. Mālmans, Kārlis    18.  XI   20.
124.   „    Mārtinsons, Vilis, Kārļa d. . 20.   V    22.
125. Kapt.-ltn.............. Mateass, Aleksandrs, Jāņa d. . 15.    I    34. 126 Virsleitn.............. Melbārdis, Artūrs  18.  VII  19.
127. Leitnants.............. Melngalvs, Arvids  11.  VI   20.
128. Virsleitn.............. Mežulis, Kārlis    1.   IX   28.
129.   „    Neimanis, Arvids 30. IX 26.
130. Leitnants.............. Ozoliņš 31.    VIII 19.
131. Kaj-a ier. Ozoliņš, Kārlis-Žano, Jāņa d. . 4.   V    21.
132. Virsleitn. Otsons, Aleksandrs, Jāņa d. . 30.    IX   26.
133. Kapteinis.............. Pauderis, Eduards  19.  VI   19.
134.   „    Papēdis, Vilhelms-Aleksandrs . 14.  V    36. 136. Leitnants    Pabērzs, Sebastjans . . . .31. VIII 19.
136. Virsleitn. Pauža, Konstantins . . . .30.    IX   26.
137.   „    Paparde, Jānis, Mārča d. . . 30.    IX   37.
138. Leitnants.............. Pestmalis, Jānis   28.  IV   19.
139. K. 1. ier.............. Pinne, Jānis  9.   VI   19.
140.   „    Pilskalns, Jānis 8.  I 23.
141. Leitnants.............. Porietis 5.   VIII 19.
142. Virsleitn. Pole-Poluleitis, Eižens . . .15. XI   19.
143.   „    Priede, Jānis... 29. IX 24.
144. Pulkv.-ltn............. Plūcis, Edgars .,  23. X    24.
145....................... Leitnants Puķīts, Ernests     11.  VI   20.
146.  Adm. ltn. Puškarevs, Aleksandrs, An
tona d.................... 24.  IV 25.
147....................... Ārsts-ltn. Pitcka, Oskars     29.  IV   27.
148.      Virsleitn. Rauehmanis, Voldemārs . . .26. VI   19.
149.       K. 1. ier. Rauehmanis, Emils1) . . . .26. VI   19.
150.      Leitnants Rappa, Alfrēds, Jāņa d. . . 22. I    23.* '
151.    Pulkv.-ltn. Reslers, Fridrichs, Kārļa d. . 2.   I    34.
152.     K. 1. ier. Rieksts, Roberts, Jāņa d. . . 26.    VI   19.
153. ,, Rikmanis, Kārlis.. 20. VII     19.
154....................... Leitnants Riteris, Kārlis    5.   VIII 19.
155.     K. 1. ier. Riekstiņš, Edvards, Dāva d. . 15.    XI   19.
156....................... Leitnants Riekstiņš, Egons    21.  II   20.
157.     Virsleitn. Riekstiņš, Edvards, Jāņa d. . 10.    X    29.
158. „ Ribba, Oļģerts..... 16. V 31.
159. „ Rozenbergs, Ādolfs . . . .21. VI   19.
160. „ Roze, Teodors, Jāņa d. . . . 18.   VII  19.
161. „ Roze, Eriehs....... 30. IX 29.
162.     Kapteinis Rubenis, Eduards, Jāņa d. f . 31.    X    20.
163. „ Runge, Vilis....... 1. II 30.
164. „ Rubenis, Alfrēds, Pētera d. . 16.  XII  20.
165....................... Pulkv.-ltn. Russaus, Eriehs  10.  VII  22.
166.         Leitnants Salmiņš, Bernhards .... 2.   X    23.
167....................... Virsleitn. Sovers, Pēteris   2.   X    22.
168....................... Kapteinis Sisas, Osvalds 17.  VII  33.
169....................... A. kapt.-ltn. Sirsniņš, Otto  7.   VI   35.
170.      Adm. vltn. Skujiņš, Jānis, Jāņa d. ... 10.     I    22.
171.       Virsleitn. Skambergs, Artūrs, Jura d. 8. IV   21.
172. „ Smilga, Kristaps... 18. XII     19.
173.       Kapteinis Skujenieks, Teodors . . . .20. III  19.
174....................... Virsleitn. Staķis, Juris 11.  VI   20.
175.  Vet. ārsts
kapteinis Spalviņš, Eriehs... 31. VIII 19.
176....................... Pulkv.-ltn. Steins, Jānis     22.  X    21.
177....................... Kapteinis Strauss, Eduards    8.   XI   21.
178.       Virsleitn. Strukovs, Aleksejs . ... 30. IX   29.
179.       Pulkvedis Šēnfelds, Voldemārs . . . .20. III  19.
ieskaitīts no jauna
9.                               XI 28. ieskaitīts no jauna
31.                               I 35.
180....................... Virsleitn. šiffers, Kristaps 5.   VIII 19.
181....................... Ārsts-vltn. škutte, Emīls     1.   IX   19.
182....................... Virsleitn. štobbe Heinrichs   31.  VII  20.
') Vēlāk pārdēvēts par kar.
310
183....................... Virsleitn, švēde, Roberts    29.  IX   24.
184.  „ švarcbachs, Nikolajs . . . .30.     IX   26.
185....................... K. 1. ier. Thals, Oskars 8.   IV   21.
186....................... Kapteinis Titlovs, Arsenijs  8.   IV   21.
187....................... Virsleitn. Timuška, Georgs   4.   IV   32.
188....................... Kapteinis Treifelds, Kārlis  4.   VIII 21.
189. „ Trinko, Leons...... 18. I 32.
190....................... Leitnants Ūdre 14.  VI   19.
191....................... Jaun. virsn. Uplts, Ernests  25.  III  19.
192....................... Leitnants Usačovs, Georgs    10.  IX   20.
193.              Pulkv.-ltn. Užans, Pēteis, Jēkaba d. . . 18.     X    27.
194....................... K. 1. ier. Varks, Alfons 18.  VII  19.
195.                Kapteinis Vālodze, Fricis, Miķeļa d. . . .15.  IX   20.
196.                Leitnants Vadelnieks, Konstantīns . . .30.     IX   30.
197....................... Virsleitn. Vancers, Donats   29.  IX   24.
198.               K. 1. ier. Veidemanls, Aleksandrs, Pētefa d.1; 1.    VII   19.
199....................... Virsleitn. Veikir.anis, Kārlis    26.  VI   22.
200. „ Vītums, Jānis...... 16. VI 19.
201.                Kapteinis Vildbergs, Nikolajs . ... 25.   VII  19.
ieskaitīts no jauna
28. III   20.
202....................... A. kapt.-ltn. Viktors, Kārlis 16.  V    35.
203....................... Vet. ārsts Vītols, Nikolajs  22.  IX   19.
204....................... Virsleitn. Vītols   15.  XI   19.
205. „ Vīksne, Heinrichs-Jānis . . .15.    ,,XI 19.
206.                Leitnants Vītums, Emīls     .... 11. VI   2p.
207. „ Vidušs, Jānis...... 11. VI 20.
208....................... K. 1. ier. Vītoliņš, Vilhelms 22.  IV   21.
209....................... Leitnants Vīgants, Kārlis    8.   VII  21.
210.                Kapteinis Vunderlichs, Oskars, Kārļa d. . 16.  V    20.
ieskaitīts no jauna
20. III   22.
211.            A. kapt.-ltn. Zābers, Kārlis-Otomars . . .18. XII  35.
212.                Kapteinis Zandersons, Eduards .... 28.    XII  32.
213.               Virsleitn. Zariņš, Ludis . . . ' . . -10.  IX   20.
214....................... Kapteinis Zaķis, Valters 14.  IV   28.
215....................... Leitnants Zālītis, Ernests   30.  IX   29.
216.  „ Zemders, Edgars, Kārļa d. . .8.     VII  21.
217....................... K. 1. ier. Zievalds, Alfrēds 27.  X    19.
218.               Virsleitn. Zieverts, Lotars, Jāņa d. . . 25.    VI   20.
219. „ Znotiņš, Viktors... 30. IX 27.
220....................... K. 1. ier. Zvaigzne, Aksels  21.  VII  20.
221.................... Kapteinis Žīds, Jānis       .30.    VII  19.
222.               Virsleitn. Žagariņš, Pēteris, Jāņa d. . . 7. VI 31.
Virsdienesta instruktori un brīva līguma kalpotāji, kuri sastāvējuši pulkā no 1921. gada līdz 1937. gada 1. novembrim.

Virsdienesta instruktori un brīva līguma kalpotāji, kuri sastāvējuši pulkā no 1921. gada līdz 1937. gada 1. novembrim.

43.       Adm. v. v. Cekuls, Rūdolfs ....  1.   XII  21.
44.       Seržants Cinovskis, Mārtiņš ...  1.   IV   25.
45.  „    Ceriņš, Rūdolfs .... 1.    VI   27.
46.       Vec. rakstv.... Clce, Jānis 1.   VI   28.
47.       Virsn. vietn. Ceļmals, Arturs ....    1.   IX   28.
48.       Virsserž. Celmiņš, Arturs ....   12. I    37.
49.       Seržants....... člka, Arturs    1.   VI   30.
50.       Virsn. vietn. čipans, Staņislavs .... 7. I 37.
51.       Seržants Duklavs, Kārlis ....    1.   XII  22.
52.  „    Dzintars, Jānis 13. VI 24.
53.       Virsn. vietn. Dzelzkalējs, Alfrēds ...     2.   VIII 32.
55.       Kaprālis Dombrovskis, Johans . . 19.  X    33.
56.       Dižkar. Duchanovskis, Jānis ...  1.   X    33.
57.       Seržants Dardzans, Jānis . ...   15.  II   35.
58.       Kaprālis Daika-Daiga, Jānis ...  8.   X    35.
59.  „    Dombrovskis, Jānis ... 16.  XII  35.
60.       Seržants           Eltermanis, Erichs t • ■ -13.   VI   24.
61.  „    Enne, Arturs... 1. IV 22.
62.       Kaprālis....... Eglīte, Jānis   1.   X    33.
63.  „    Ekmanis, Voldemārs ... 13.  X    34.
64.       Seržants Freimanis, Jānis ....   4.   III  22.
65.       Dižkar. Feodorovičs, Paulis ...  1.   XII  22.
66.       Kaprālis Freidenfelds, Reinholds . .  13.  X    34.
67.       Br. līg. k..... Frijārs, Arvīds 17   IX   37.
68.       Muzikants Feldmanis, Voldemārs . .    25.  II   37.
69.       Kaprālis....... Gisters, Jānis   1.   IV   22.
70.       Vec. rakstv. Groskops, Kristjānis ... 1.   IV   22.
71. „ „    Grasis, Reinholds .... 3.   III  22.
72.       Seržants....... Grieze, Kārlis  1.   IV   22.
73.       Virsn. vietn... Greinis, Jānis  22.  III  21.
74.       Adm. serž. Grebzde, Paulis . ... 21.  IV   23.
75.       Kaprālis....... Ģederts, Jānis  1.   VI   23.
76.       Seržants Grinbergs, Jānis ....   4.   IX   24.
77.       Virsserž....... Gailītis, Jānis 4.   IX   24.
78.       Seržants Grāmatiņš, Paulis ....  1.   V    28.
79.       Vec. rakstv. Grosbergs, Katrīne. ...  1.   XI   21.
80.       Adm. kapr...... Grīns, Alberts  22.  VII  37.
81.       Virsn. vietn. Grundmanis, Arvids ...  9.   X    37.
82.       Adm. kapr. Heniņš, Voldemārs ... 1.   V    22.
83.       Vec. rakstv. Hartmanis, Hugo ....     8.   VI   23.
84.       Vec. mūziķ. Hazenfuss, Arvids ...     8.   II   36.
85.       Seržants Hofgartens, Arturs ...  9.   VI   36.
86.  „    Ikars, Roberts 1. VI 23.
87.       Kareivis Imbergs, Eižens ....    1.   XII  22.
88.       Kaprālis...... Ivans, Jānis     4.   XII  36.
89.       Mūzikants..... Irbe; Mārtiņš    11.  IX   35.
90.       Kaprālis Jēkabsons, Eduards ...  7.   II   22.
91.               Seržants Jēkabsons, Kārlis    . .  1,   VI   23.
92.  „    Jansons, Teodors . .   1»    VI   26.
93.               Kaprālis Jankovskis, Vilis f . . . 1    VI   26.
94.          Virsn. vietn. Jirgensons, Teodors t •   1.   IX   27.
95.               Kaprālis Jansons, Emīls . , . ,    8.   X    35.
96.              Muzikants Jirgensons, Paulis , . .  12.  I    37.
97.           Vec. rakstv. Karlsons, Alberts ...     31.  III  21.
98.            Vet. feldš. Krastiņš, Ern&amp;sts ....    1.   XII  21.
99.              Virsserž. Kuršs, Paulis . ...  1.   XII  21.
100...................... Vec. drēbn. Kraulis, Vilis    16.  IV   23.
101.               Kaprālis Kaziņš, Teodors .   . .  1.   VI   23.
102.           Vec. rakstv. Krūze, Alberts . . . ,   16.  VI   23.
103. „ „  Konovs, Žanis f • .. 13. VI   24.
104.            Vec. mūziķ. Krūmiņš, Vilis . . ...   20.  X    24.
105.              Virsserž. Krieviņš, Jānis .... 1.   IX   25.
106.               Seržants Kārkliņš, Žanis . ...    25.  VIII 26.
107.            Vec. mūziķ. Konovs, Teodors . . .    1.   IV   27.
108.               Kaprālis Kalniņš, Arnolds . . .   1.   IX   28.
109.  „ Kalniņš, Rūdolfs .... 7.  II    28.
110.  „ Kārklītis, Augusts . . . 1.    VI   29.
111.            Vec. mūziķ. Karevs, Vladimirs . , .  3.   VI   30.
112.          Virsn. vietn. Krūtiņš, Harijs . . , .  1.   IX   31.
113.             Adm. v. v. Krūmiņš, Augusts . , .   22.  IX   31.
114. Med. feldš.
d-kar. Kreišmanis, Ernests . . 6.  X    31.
115.               Kaprālis Kleperis, Jānis .....    1.   XII  21.
116.  „ Kisteris, Kārlis . . . 1. IV    22.
117...................... Vec. rakstv. Kaimiņš, Jānis   1.   IV   21.
118.         Virsn. vietn. Kaugars, Voldemārs ...   1.   XI   32.
119. Vec. sedl.
kapr. Kalniņš, Jānis ... 1. X 32.
icsk.                         no jaunn par br. līg.
kalp.
15.                           XII 36.
120.              Kaprālis Kiršs, Ernests ....  13.  VI   33.
121.  „     Krūmiņš, Vilis 27. VI 33.
122.         Virsn. vietn. Krastiņš, Arvīds ....    6.   IX   34.
123. „ „ Kleinmanis, Juris .... 10.    I    35.
124. „ „ Krastiņš, Arturs .... 16. VII   35.
125.               Kaprālis Kurzemnieks, Pēteris .    17.  X    36.
126.  „ Krastiņš, Pēteris ... ( 17. III  37.
127...................... Virsserž. Līmanis, Jānis 23.  II   22.
128...................... Seržants Lejnieks, Ādolfs 20.  III  22,
129.  „ Lange, Voldemārs . . . 1. XII    21.
130...................... Kaprālis Liepa, Arnolds   G.   IV   22.
131.  „ Leikarts, Rūdolfs .... 1. VI    23.
132.       Seržants...... Lapiņš, Juliuss 1.   VI   23.
133.  „     Lejiņš, Oskars 1. VI 23.
134.       Br. līg. k. Lapsa, Voldemārs ....    —
135.       Seržants...... Lazdiņš, Jānis  18.  XII  31.
136.  „     Lācis, Eduards 25. II 25.
137.  „     Lasmanis, Jānis .... 1.    VI   25.
138.  „     Liniņš, Kārlis 27. II 26.
139.  „     Lānis, Bernhards .... 1.    IX   28.
140.       Vec. atslēdz.. Liniņš, Alfrēds 1.   VIII 31.
142.       Seržants Liepiņš, Arnolds ....  1.   IX   31.
143.       Virsn. vietn.. Lūsis, Kārlis   1. I 32.
144.       Br. līg. k. , Lcflers, Mārtiņš . ... 10.  IX   31.
145.       Vet. feldš.... Lapiņš, Vilis   14.  III  34.
146.       Kaprālis...... Liepa, Rūdolfs  8.   VIII 34.
147.       Muzikants..... Leitis, Oskars  23. I    35.
148.       Kaprālis...... Lācis, Kārlis   8. I 37.
149.       Dižkar........ Lāpa, Eduards   29. I    37.
150.       Virsn. vietn.. Māzins, Ādolfs  1.   XII  21.
151.       Adm. v. v. Markuts, Emīls . ... 1.   IV   22.
152.       Virsserž. Mūsiņš, Pēteris . ... 1.   XII  21.
153.       Vec. rakstv. Millers, Teodors ....   4.   IV   24.
154.       Kaprālis...... Millers, Pāvils 1.   V    24.
155.       Seržants...... Meijers, Bruno  4.   IX   24.
156.       Vet. feldš. Melbārdis, Augusts ...   31. I    25.
157.       Vec. sedl..... Māls, Oskars    1.   V    25.
158.       Mantzin....... Mednis, Jūlijs  1.   IX   25.
159.       Kaprālis Mārtinsons, Jānis .... 1.   VI   28.
160.       Vec. mūziķ. Mednis, Eduards .... 1.   VI   28.
161.       Virsn. vietn. Miezītis, Arturs ....  1.   VI   25.
162. „ „   Miķelsons, Arvids .... 10.  XI   34.
163.       Kaprālis Meņģelis, Kārlis ....  6.   XI   36.
164.  „    Nikitins, Jānis 7. II 22.
ieskaitīts no jauna
25.                           VII 25.
165.       Kaprālis Nagainis, Konrāds ...  1.   XII  21.
166.       Seržants Neilands, Haralds . . . 1.   VI   28.
167.       Vec. atsl...... Niedra, Kārlis  23. II   29.
168.       Adm. kapr. Nadziņš, Voldemārs ...    15.  IX   31.
169.       Vec. kalējs Nikazis, Ādolfs . ...    12. II   36.
170.       Adm. v. v...... Osis, Pēteris   1.   IV   21.
171.       Seržants Ozoliņš, Pēteris ....  1.   XII  21.
172.       Virsserž....... Ozols, Jānis    1.   XII  21.
173.       Vec. atsl...... Ozoliņš, Jānis  1. V 24.
174.       Virsserž. Otvars, Pēteris ....  1.   VI   25.
175.       Kaprālis....... Ozols, Jānis    1.   VI   26.
176.       Seržants Ozols, Kārlis-Eduards . .   14.  XII  26.
177...................... Seržants Ozoliņš, Jānis  1.   VI   26.
178. Vet. feldš.
d-kar. Osis, Jānis... 1.  IX 31.
179...................... Adm. kapr. Ošnieks, Fricis    4.   IX   34.
180...................... Muzikants Ošiņš, Kārlis  28.  I    36.
181....................... Kaprālis Ozols, Roberts  1.   III  36.
182...................... Kaprālis Pūce, Augusts   1.   VI   30.
183.              Muzikants Pankratjevs, Konstantins 5.   XI   30. Jaun. m.
184. feldš. Paass, Konstantins ... 1.   XII  21.
185.               Seržants Pikums, Arnolds .... 1,   VI   21.
186. „ Podkalns, Kārlis .... 1. XII     21.
187.              Virsserž. Paegle, Richards ....    1.   VI   23.
188.               Kaprālis Pļaviņš, Alfrēds ....    1.   VI   23.
189. „ Piebalgs, Rūdolfs .... 1. VI 23.
190.            Vec. galdn. Pauluss, Jēkabs .... —
191.               Seržants Pakalns, Jēkabs .... 1.   VI   25.
192.  „ Pelšs, Aloizs..... 30. V  25.
193...................... Vec. rakstv. Platkājs, Jānis  16.  XI   25.
194.               Seržants Pētersons, Voldemārs...  1.   IX   26.
195.               Kaprālis Palcmanis, Aleksejs ...  9.   XI   34.
196. „ Pumpurs, Jānis .... 2. VI 35.
197.          Virsn. vietn. Pūriņš, Fridrichs ....   7.   IX   35.
198...................... Br. līg. k. Priede, Fricis    1.   VII  37.
199.                Dižkar. Peders, Meinhards ....   10.  II   37.
200. „ Pinkovskis, Aleksandrs . .25.   X    37.
201.               Seržants Ribaks, Valters t • • • •     1.   VI   27.
202....................... Kaprālis Ronis, Arnolds  8.   VII  27.
203.            Vec. elpin. Rollers, Erichs . ...    1.   VI   28.
204....................... Seržants Reinis, Miķelis 5.   XI   29.
205.  „ Rudzinskis, Juliāns ... 1. IX   31.
206.              Virsserž. Rozenbergs, Paulis ...   11.  I    23.
207....................... Kaprālis Rullē, Roberts  1.   VI   23.
208.  „ Runcis, Arnolds .... 1. VI 23.
209.               Seržants Rollmanis, Dimitrijs ... 1.   IX   22.
210.           Vec. rakstv. Rozenfelds, Jēkabs ...   —
211.               Seržants Rožkalns, Voldemārs ...  4.   IX   24.
212............... Virsserž. Roze, Vilis       1.   VI   26.
213....................... Seržants Ronis, Pēteris  5.   V    22.
214.               Kaprālis Runka, Arnolds .... 4.   II   35.
215.  „ Rancans, Piters .... 5. V  36.
216.              Mūzikants Simanovičs, Ludvigs . . .     22.  IX   28.
217....................... Virsn. vietn. Sāpe, Osvalds   1.   VI   29.
218.          Virsn. vietn. Sidorovs, Arkādijs ...   1.   V    30.
219....................... Seržants Sīklens, Jānis  1.   VI   30.
220.               Kaprālis Skomba, Aleksandrs ...   1.   IX   30.
221....................... Virsn. vietn. Šiliņš, Pēteris 1.   IX   30.
222.       Adm. kapr. Sinkevičs, Miķelis ....   14.  III  31.
223.       Virsn. vietn. Straujups, Voldemārs . .    1.   IX   31.
224.       Vec. mūziķ. Segliņš, Alfrēds ....    1.   VI   27.
225.       Virsserž. Sproģers, Rūdolfs ...  21.
226.       Adm. kapr. Smirnovs, Nikolajs ...    31.  I    24.
227.       Vec. rakstv. Stek-Eglītis, Leo ....  13.  VI   24.
228.       Seržants....... Sīmanis, Vilis  4.   IX   24.
229.       Vec. amatn. Slapjums, Jānis . ...    12.  IX   24.
230.       Br. līg. k. Skrinda Kazimirs ....    20.  VIII 2o.
231.       Seržants Strautnieks, Ernests . . .12.    II   26.
232.  „    Semjonovs, Ilarions ... 1.  VI   26.
233.  „    Steinbriks, Alfrēds ... 1.  IX   26.
234.       Kaprālis Stokans, Eduards ....  1.   XII  21.
235.       Vec. rakstv.... Sabul, Lidija   1.   XI   21.
236.       Dižkar......... Skadiņš, Jānis  5.   X    32.
237. „     Svilpe, Mečislavs .... 13.  X    34.
238.       Virsn. vietn. Sabulis, Kārlis-Eduards . . 9.   XI   35.
239.       Adm. kapr...... Strods, Jēzups  6.   XI   36.
240.       Seržants šķiņķis, Gustavs-Ernests .  4.   IV   22.
241. Vec. rakstv.
adm. kapr. šedlers, Teodors ....  3.   III  22.
242.       Seržants....... šmits, Jēkabs   1.   VI   23.
243.       Adm. kapr. šuminskis, Jānis .... 16.  VI   23.
244.       Vec. sedl. šveders, Antons .... 1.   VI   27.
245.       Virsn. vietn. šmelte, Oļģerts ....   20.  I    31.
246.       Kaprālis špakovskis, Georgijs ...    10.  I    36.
247.       Seržants Timbers, Indriķis .... 1.   IV   22.
248.       Vec. rakstv. Tolmanis, Jānis . ...   1.   XI   22.
249.       „ „ Transbergs, Kārlis ...  5.   IV   22.
250.       Med. feldš..... Tūters, Ādolfs  1.   IV   22.
251.       Kareivis Taratajevs, Ivans .... 1.   XII  22.
252.       Vec. mūziķ. Tenders, Arvids . ...    18.  VI   28.
253.       Virsn. vietn. Tomsons, Arnolds ....  1.   IX   29.
254. „ „   Tīdemanis, Eduards ... 19.  V    34.
255.       Br. līg. k. Treiers, Rūdolfs . ...   20.  II   37.
256.       Adm. v. v. ūbelītis, Aleksandrs ...  1.   IV   22.
257.       Kaprālis....... Upners, Teodors 10.  III  28.
258.  „    Upmanis, Jānis .... 1. VI   30.
259.       Vet. feldš. Urbanovičs, Ādolfs . . . 10.  XI   21.
260.       Adm. kapr. Vilciņš, Andrejs .... 1.   XI   21.
261.       Virsserž....... Vanags, Kārlis  1.   XII  21.
262.  „    Vasariņš, Voldemārs . . 1.  X    23.
263.       Vīgants, Augusts .... 4.   II   23.
264.       Vec. galdn..... Vēvers, Ādolfs       24.
265.       Seržants....... Veigurs, Jānis  21.  XII  25.
266.  „     Veinbergs, Eduards ... 1.   IX   26.
267. Vec. vet.
feldš. Vēvers, Paulis 1. XII 21.
268.       Virsserž. Vašanovs, Georgs t • ■ •   3.   I    21.
269.       Virsn. vietn.. Vējiņš, Osvalds 1.   VI   28.
270.       Mantzinis Valdmanis, Jānis .... 15.  IX   31.
271.       Br. līg. k. Velauers, Georgs ....    1.   VI   28.
272.       Virsn. vietn. Vītoliņš, Ādolfs . ... 20.  IX   32.
273.       Muzikants..... Vilcans, Jānis  8.   X    34.
274.       Kaprālis...... Vanags, Ādolfs  10.  I    36.
275.       Seržants Zemītis, Pēteris ....  20.  I    22.
276.       Adm. v. v. Zigmunds, Jānis .... 3.   IV   22.
277.       Adm.v. v. Zilgalvis, Pēteris ....    20.  XII  22.
278.       Dižkai’. Zaboklickis, Bernhards t    1.   XII  22.
279.       Kareivis...... Zobčaks, Paulis 1.   XII  22.
280.       Virsserž. Zariņš, Andrejs ....  4.   IX   24.
281.       Mantzinis Zivtiņš, Alfrēds . ... 26.  IX   25.
282.       Adm. kapr..... Zālītis, Alfrēds     1.   IX   26.
283.       Vec. kurpn. Zariņš, Alfrēds . ...    6.   X    31.
284.       Seržants...... Žvirblis, Jānis 1.   VI   27.
285.       Kaprālis Zandersons, Teodors ... 1.   VI   26.
286.  n     Zeltiņš, Kārlis-Roberts . .    1.   VI   30.
287.  „     Zveijnieks, Kārlis .... 11. IX   31.
288.       Dižkar........ Zieķis, Jānis   19.  IX   33.
289.       Virsn. vietn. Ziplāns, Ervins ....   16.  VII  35.
290.       Kaprālis Zauers, Roberts ....   10. I    36.
291.       Virsn. vietn. Zablovskis, Viktors ...     7.   XI   36.
292.       Muzikants Zacharovs, Filips .... 4.   XI   36.
293.       Seržants Lašmanis, Fricis ....  1.   III  22.
294.       Vec. rakstv. Kimbans, Voldemārs . . .     20.  XII  22.
295.       Kaprālis...... Vīķis, Jānis    1.   IX   26.

Vidzemes artilērijas pulkam.

Par daudziem mūsu pulkiem nevīstošu slavu jau tautās tālu nesis pulka dziesminieks, bet vai reiz izpaudīs kāds cīņas gaitu tavu un pantos skanīgos to nemirstībai sniegs?
Es ilgi klusēju, jo rindās dižciltīgi staltās, ar lepnumu kas tavu vārdu nes, kas cīņās gājuši ar tevi dienās baltās un arī nebaltās, vairs nesastāvu es.
Tak redzu — dziesminieks, kas tavu slavu paustu, vēl cīņas reibonī pie lielgabala dus, un liekas tikai tad, ja miera saule austu viņš raidītu tev savus akordus . ..
Lai ļauts tad būtu man, kas kaujās pavadījis
ar taviem varoņiem ne vienu dienu vien,
būt tam, kas pirmais tavam slavas kronim ziedus vijis,
un pirmais girlandē tos, sveicot tevi, sien. —
— Vai prelūdijas minēt — karstās cīņu dienas pie Apes miegainās un Melnupe kur steidz?
(Še atmiņa ar slavenajiem «tankiem»') manim sienas, — diezin, kur tagad viņi savas dienas beidz?)
Še mūsu rindās pirmās as’nis lija,
še drošais Dannebergs [2] ) tad tika ievainots,
bet pirmā latvju baterija stipra bija,
kaut smagu sitienu tai izciest daudz bij dots-
Vēl minēt varētu es Raunu vizuļošo, kur visus pārņēma tāds neizsakāms prieks, ar ienaidnieku vēsturisko, ļauni uzglūnošo, kad cīņās laimīgās mūs veda Skujenieks [3] ).
Bij vāci sakauti un Metropoli sveica ar otro Ziemeļlatvju pulku baterijas tās, aiz Cēsīm, kuj-ām Kalniņš4) pateicību teica par cīņas sajūsmu dēļ brīvās Latvijas.
Ak, cīņas šās, patiesi tikai prelūdijas
un pirmo akordu dziļizjusts piesitiens
pirms izšķirošās vēsturiskās simfonijas,
kur svaru kausos svērts bij solis mums ikviens.-
Tu toreiz nostājies kā cieta granītsiena uz Daugavas, un teici: tālāk vairs mēs neatkāpsimies ne soļa viena, kaut visiem jāizdzer būs rūgtais nāves dairs!
Un vārdu turēji — pie sirmās Māmuliņas, it visur: Ikšķilē, kur Nāves sala snauž, pie Doles, Jaunjelgavas — vārdu to bez ziņas! — it visur pretspēku karstuguns tava lauž.
Vai ir kāds pulks un kāda kaujas vieta, kur nebūtu tu cīņās līdzi rauts, kad dārgā dzimtene no bermontiešiem cieta un vācu varmākām bij vēlreiz trakot ļauts?
Nē, tādas vietas nav, un tāda pulka nava, kur nebūtu kaut reizi saukts tu līdz, kad rupjo pretvaru mūs varoņdēli grāva, vai pusnakts tumša bij, vai ausa saulains rīts.
Pat jaunās baterijas, tikko izveidotas, ar lielu dedzību pret vāciem cīņā trauc, un smagās granātas, jo veikli notēmētas, to nodomus — še valdīt — ātri jauc.
Kad sākās uzbrukums (ak, dienas apstarotās!), un aizdedzās mūs’ spožais slavas rīts, kad piepildīties sāka ilgas senlolotās, kad vējā lepnais karogs tika atraisīts —
*) Pulkv.-ltn. Ed. Kalniņš, Ziemeļlatvijas brigādes komandiera pa līgs un artilērijas priekšnieks.
trūkst vārdu izsacīt, cik kaujās uzvarējiJ Vai visa Zemgale tad būtu jāpiemin, i plašā Kurzeme, i Latgale, kur spēji ik diena tevim jaunus laurus pin.
To pratīs novērtēt pēc gadiem vēsturnieki, kad vētras apklusīs un kaļ-a troksnis rims, kad lielgabali tavi būs, varbūt, jau lieki, un laiki labāki zem miera zvaigznes dzims.
Bet rokas netīras kamēr vēl šurpu sniedzas un brīvo dzimteni grib vergu ķēdēs slēgt, kamēr vēl rupjas varas valdīt tiecas un neļauj sengaidītai miera saulei lēkt —
jel stāvi stipri, Pulks, kā cieta granītsiena, kā citkārt stāvēji, kad tapa tumša nakts, un zvaigzne redzama kad nebija neviena, un šķita, Latvijai ka kaps jau būtu rakts.
Jel stāvi stipri, lepnā pašapziņā, ka darījis tu tautai esi daudz, un droši Dannebergs lai atkal vada cīņā kā vadītājs līdz šim, ja kaujas taure sauc! —
13. VIII 1920. g.

Prof. J. Vītola pulkam veltītais apsveikšanas maršs.
V. Skaistlauks.

Vidzemes artilērijas pulkam.

(Piecu gadu pastāvēšanas svētkos.)
Pagātnes lapu lēniņām veru — sārtu asiņu aplieta tā:
Ape un Saara, Melnupe, Rauna, Rīga un Daugava-māmuļa, Zemgale plašā, Latgale tālā, visa mūs’ tēvzeme-cietēja.
Pazib gar acīm, soļojot smagi, aizjūgti zirgi, kareivji; aizkūp dūmi, indīgas gāzes, apklust tarkšķošie ložmetēji.
Izlien no zemes kā pasakā senā, kaujās rūdīti Lāčplēši.
Mieru tie atnes dzimtenes ārēm, mieru un darba svētību-
— Šodien pagātnē, kaujbiedri drošie, smeļaties gaišo ticību: neatdos latvji nekad un nevienam kaujās iegūto brīvību!
20. X 1924. g.
8. pielikums.
Voldemārs Nadziņš.
Vidzemes artilērijas pulkam XV gada svētkos.
Lai Jūsu krūtīs senais varoņgars,
Kā dienās nebaltās, kad sargu rindās stājāt,
Vēl dzīvs arvien un kvēlo cīņas spars,
Kad lepnai nāvei pretim smaidot gājāt.
Un skats lai apgarots Un jūtas vienmēr cēlas.
Tas vidzemnieku gods:
Mirt, dzimtene ja vēlas!
Nav Latvei stūrīša, nedz tādas cīņu vietas,
Kur minēts nebūtu ar cienību Jūs’ vārds;
Kur vien tik kaujas bij un kur vien asins lietas Jūs bijāt dzirkstele, no kura radās sārts:
Un viss tas tik par to,
Lai atkal brīvību Ar savām asinīm Jūs Latvei atgūtu!
V. Nadziņš.

Vidzemes artilērijas pulkam XVII gada svētkos.

Lai zobens, kas cīņās sargāja jūs Un brīvības leģendām saistas,
Nekad, mūžu mūžos, nesarūs,
Bet mirdz tā kā saule un laistas.
Un šķērsotie taki, mežs, dzimtenes lauks,
Lai šodien jums sveicienus sūta
Uz mūžu kur aizmiga dažs labs tuvs draugs,
Pirms nebij’ vēl uzvara gūta.
i
Bet jums, pulka jaunākā audze un spars,
Lai svētas šīs dzimtenes āres,
Ikvienā lai sirdī mīt varoņa gars,
Neviens tad mūs neuzvarēs!
V. Nadziņš.

Vidzemes artilērijas pulkam XVIII gada svētkos.

Lai svētī Dievs jūs šajā dienā Un sirdīs svētku mieru lej,
Lai saticība mīt ikvienā Un netrūkst prieka dvēselei;
Bet mūsu mīļo, dārgo zemi Ikviens lai sevī svētu tur,
Jo mīļākas par tēvu zemi Nav otras pasaulē nekur.

Saturs,

4. Pulka virsdienesta instruktoru saraksts 312
Veltījumi pulkam:
5. V. Skaistlauka «Vidzemes artil. pulkam 319
6. Prof. J. Vītola «Sveikšanas maršs» . . 322
7. V. Skaistlauka «Vidzemes artil. pulkam
5 gadu pastāvēšanas svētkos» …. 323
8. V. Nadziņa «Vidzemes artil. pulkam
XI g. svētkos…… . . . . 323
9. V. Nadziņa «Vidzemes artil. pulkam
XVII g. svētkos»……..324
V. Nadziņa «Vidzemes artil. pulka
XVIII g. svētkos»……..324
10. 20 schēmas.

/

/

[1] *) pēc kartes.
[2] ) vltn. a. dannebergs, pirmais 1. valmieras btr. komandieris, vēlākais pulka komandieris.
[3] a) vltn. t. skujenieks, 2. cēsu baterijas k-ris, vēlākais Ziemeļlatv. artilērijas diviziona komandieris.